Постанова
Іменем України 
 
06 листопада 2019 року
м. Київ
 
справа № 357/14370/16-ц
провадження № 61-26638св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Білоцерківський національний аграрний університет, 
третя особа - ректор Білоцерківського національного аграрного університету Даниленко Анатолій Степанович,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу Білоцерківського національного аграрного університету на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 серпня 2017  року у складі судді Кошель Л. М. та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 26 жовтня 2017 року у складі колегії суддів: Волохова  Л.  А., Матвієнко  Ю.  О., Мельника Я. С.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У грудні 2016 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Білоцерківського національного аграрного університету (далі - БНАУ) про скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності, наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
 
Позов мотивовано тим, що вона працювала в БНАУ на посаді завідуючої гуртожитком з 08  вересня 1987року.
 
Наказом ректора БНАУ Даниленка А. С. від 12 грудня 2016 року № 358/ос її притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено догану за порушення трудової дисципліни, перевищення повноважень, а саме самовільну зміну часу початку і закінчення роботи працівників гуртожитку №  6 та порушення прав цих працівників на перерву для відпочинку і харчування (обідню перерву).
 
Наказом ректора БНАУ Даниленка А.С. від 16 грудня 2016 року № 361/ос їй знову було оголошено догану за перевищення повноважень, а саме порушення порядку і умов надання щорічних відпусток.
 
Наказом ректора БНАУ від 22 грудня 2016 року № 372/ос її звільнено з посади завідуючої гуртожитком № 6 за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку на підставі пункту 3 статті 40  КЗпП України, а саме за систематичний допуск до роботи осіб, які не перебувають у трудових відносинах з університетом, систематичне зловживання посадовим становищем щодо чергової гуртожитку № 6    ОСОБА_2 , чинення перешкод комісії по ознайомленню працівників гуртожитку із змістом наказу від 25 листопада 2016 року № 341/ос.
 
Зазначає, що вона належним чином виконувала покладені на неї обов`язки і  підстав для накладення дисциплінарного стягнення, а також її звільнення, у  відповідача не було, накази прийняті з порушенням вимог чинного трудового законодавства України.
 
З огляду на викладене та з урахуванням заяви про збільшення позовних вимог, ОСОБА_1 просила суд визнати незаконними та скасувати накази ректора БНАУ від 12 грудня 2016 року № 358/ос та від 16 грудня 2016 року № 361/ос про притягнення її до дисциплінарної відповідальності та поновити їй строк на звернення до суду з позовом про скасування наказів про догани, скасувати наказ від 22 грудня 2016 року № 372/ос про звільнення з роботи на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України, поновлення на роботі на посаді завідуючої гуртожитком № 6 та стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу в розмірі 17 448,60 грн.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від  04  серпня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено.
Поновлено ОСОБА_1 строк на звернення до суду з позовом про скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності від 12 грудня 2016 року № 358/ос та від 16 грудня 2016 року № 361/ос.
Визнано незаконним та скасовано наказ ректора Білоцерківського національного аграрного університету від 12 грудня 2016 року № 358/ос в частині (пункт 5) притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.
Визнано незаконним та скасовано наказ ректора Білоцерківського національного аграрного університету від 16 грудня 2016 року № 361/ос про притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарно відповідальності.
Визнано незаконним та скасовано наказ ректора Білоцерківського національного аграрного університету від 22 грудня 2016 року № 372/ос про звільнення ОСОБА_1 з посади завідуючої гуртожитком № 6 за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку за пунктом 3 статті 40 КЗпП України.
Поновлено ОСОБА_1 на посаді завідуючої гуртожитком №  6  Білоцерківського національного аграрного університету.
Стягнуто з Білоцерківського національного аграрного університету на користь ОСОБА_1 середній заробіток за час вимушеного прогулу в розмірі 17 448,60 грн.
Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що у ректора БНАУ відсутні підстави для притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності у вигляді догани за порушення, зазначені в наказах від 12 грудня 2016 року № 358/ос та від 16 грудня 2016 року №361/ос, а також у вигляді звільнення відповідно до наказу від 22 грудня 2016 року № 372/ос оскільки судовим розглядом встановлено відсутність у позивачки трудових обов`язків, за порушення яких указані накази були прийняті.
Проступки, які зафіксовані в наказах від 12 грудня 2016 року № 358/ос, від  16  грудня 2016 року № 361/ос та від 22 грудня 2016 року № 372/ос не містять ознак порушення позивачкою положень посадової інструкції завідувача гуртожитком та Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників БНАУ, в яких зазначено лише одне - обов`язок керівника структурного підрозділу здійснювати облік виходу на роботу шляхом ведення журналу обліку виходів на роботи, що позивачкою безпосередньо виконувалося.
 
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції
 
Ухвалою Апеляційного суду Київської області від 26 жовтня 2017 року залишено без змін рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від  04  серпня 2017 року. 
 
Ухвалу суду мотивовано тим, що суд першої інстанції в повному обсязі встановив фактичні обставини справи, перевірив доводи і дав їм належну правову оцінку та ухвалив рішення, яке відповідає вимогам закону. Висновки суду обґрунтовані і підтверджені письмовими матеріалами справи та поясненнями учасників процесу.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводів
 
У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, БНАУ просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову у повному обсязі, обґрунтовуючи свою вимогу порушенням судами норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що право на притягнення працівника до дисциплінарної відповідальності чи застосуванні окремих заходів дисциплінарного і громадського впливу з огляду на зміст статті 147 КЗпП України належить власнику або уповноваженому ним органу, та залежить від виявлення останніми порушень з боку працівника трудових обов`язків. ОСОБА_1 як керівник структурного підрозділу БНАУ згідно з Правилами внутрішнього трудового розпорядку для працівників БНАУ контролює та обліковує вихід на роботу співробітників та несе персональну відповідальність за достовірність та правильність ведення табелю. Таким чином, відсутність на робочому місці працівника гуртожитку вказує на порушення ОСОБА_1 як завідувачем гуртожитку № 6 БНАУ обов`язків, покладених на неї Правилами внутрішнього трудового розпорядку для працівників БНАУ. Також відсутність чергової гуртожитку ОСОБА_2 на робочому місці 01 грудня 2016 року без відповідної правової підстави за відома ОСОБА_1 вказує про перевищення позивачкою повноважень, а саме порушення порядку і умов надання щорічних відпусток, що виявилось у самовільному наданні відпустки працівнику гуртожитку без відома керівництва. Зазначені обставини вказують на систематичність порушення позивачкою трудових обов`язків, що стало підставою для її звільнення відповідно до вимог пункту 3 статті 40 КЗпП України. Суди попередніх інстанцій не надали належної оцінки наявним у матеріалах справи доказам, не сприяли повному, об`єктивному та неупередженому її розгляду, з огляду на що безпідставно визнали незаконними та скасували накази від 12 грудня 2016 року № 358/ос та від 16 грудня 2016 року № 361/ос, які стали підставою для звільнення ОСОБА_1 . Крім того, суд першої інстанції неправомірно поновив строк на оскарження вказаних вище наказів, зазначивши на тривалий розгляд цієї справи, оскільки позивачка була ознайомлена з наказами від 12 грудня 2016 року № 358/ос та від 16 грудня 2016 року № 361/ос в день їх виготовлення та мала змогу вчасно звернутись до суду для їх оскарження.
 
Короткий зміст позиції інших учасників справи
 
У відзиві на касаційну скаргу, поданому до суду у грудні 2017 року, ОСОБА_1 заперечувала проти доводів касаційної скарги НБАУ, просила залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 15 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою Білоцерківського національного аграрного університету на рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від 04 серпня 2017  року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від 26 жовтня 2017 року і витребувано із Білоцерківського міськрайонного суду Київської області цивільну справу № 357/14370/16-ц.
 
Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд. 
 
Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
У травні 2018 року цивільну справу № 357/14370/16-ц передано до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 17 квітня 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до БНАУ, третя особа - ректор БНАУ Даниленко А. С., про скасування наказів про притягнення до дисциплінарної відповідальності, наказу про звільнення, поновлення на роботі, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу призначено до судового розгляду.
 
Фактичні обставини, встановлені судами
 
Суди встановили, що ОСОБА_1 працювала в Білоцерківському національному аграрному університеті (раніше Білоцерківський сільськогосподарський інститут) на посаді завідуючої гуртожитком з 08  вересня 1987 року (а. с. 25-28).
 
Згідно з наказом ректора БНАУ Даниленка А. С. від 12 грудня 2016 року №  358/ос ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та оголошено догану за порушення трудової дисципліни, перевищення повноважень (порушення вимог статей 57, 66 КЗпП України, пунктів 3.1, 3.2 колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом БНАУ на 2016-2018 роки), а саме: самовільну зміну часу початку і закінчення роботи працівників гуртожитку № 6 та порушення прав цих працівників на перерву для відпочинку і харчування (обідню перерву) (а. с. 54).
 
Наказом ректора БНАУ Даниленка А. С. від 16 грудня 2016 року № 361/ос «Про притягнення до дисциплінарної відповідальності» ОСОБА_1 знову було оголошено догану за перевищення повноважень, а саме порушення порядку і умов надання щорічних відпусток (стаття 79 КЗпП України, стаття  10  Закону України «Про відпустки» (а. с. 75).
 
Наказом ректора БНАУ Даниленка А. С. від 22 грудня 2016 року № 372/ос ОСОБА_1 звільнено з посади завідувача гуртожитком № 6 за систематичне невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України, а саме: за систематичний допуск до роботи осіб, які не перебувають у трудових відносинах з університетом, систематичне зловживання посадовим становищем щодо чергової гуртожитку № 6 ОСОБА_2 , чинення перешкод комісії по ознайомленню працівників гуртожитку зі змістом наказу від 25 листопада 2016 року № 341/ос (а. с. 4-5).
 
Позиція Верховного Суду
 
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Частинами першою та другою статті 400 ЦПК України визначено, що під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, і застосовані норми права
 
Відповідно до частини першої статті 21 КЗпП України трудовий договір - це угода між працівником і власником підприємства, установи, організації або уповноваженим ним органом чи фізичною особою, за якою працівник зобов`язується виконувати роботу, визначену цією угодою, з підляганням внутрішньому трудовому розпорядкові, а власник підприємства, установи, організації або уповноважений ним орган чи фізична особа зобов`язується виплачувати працівникові заробітну плату і забезпечувати умови праці, необхідні для виконання роботи, передбачені законодавством про працю, колективним договором і угодою сторін.
 
За змістом пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України трудовий договір, укладений на невизначений строк, а також строковий трудовий договір до закінчення строку його чинності можуть бути розірвані власником або уповноваженим ним органом, зокрема, у випадку систематичного невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, якщо до працівника раніше застосовувалися заходи дисциплінарного чи громадського стягнення.
 
Не допускається звільнення працівника в період його тимчасової непрацездатності, а також у період перебування працівника у відпустці (частина третя статті 40 КЗпП України).
 
Відповідно до пунктів 22, 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від  06  листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» у справах про поновлення на роботі осіб, звільнених за порушення трудової дисципліни, необхідно з`ясувати, в чому конкретно виявилося порушення, яке стало приводом до звільнення; чи могло воно бути підставою для розірвання трудового договору за пунктом 3 статті 40 КЗпП України; чи додержано власником або уповноваженим ним органом передбачених статтями 147-1, 148, 149 КЗпП України правил і порядку застосування дисциплінарних стягнень.
Розірвання із працівником трудового договору у зв`язку із визначеними пунктом 3 частини першої статті 40 КЗпП України підставами можливе лише за невиконання або неналежне виконання трудових обов`язків, яке носило систематичний характер після застосування до нього дисциплінарного або громадського стягнення за невиконання без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку. У таких випадках враховуються ті заходи дисциплінарного стягнення, які встановлені чинним законодавством і не втратили юридичної сили за давністю або зняті достроково (стаття 151 КЗпП України), і ті громадські стягнення, які застосовані до працівника за порушення трудової дисципліни відповідно до положення або статуту, що визначає діяльність громадської організації, і з дня накладення яких до видання наказу про звільнення минулого не більше одного року.
 
Відповідно до частини першої статті 149 КЗпП України до застосування дисциплінарного стягнення власник або уповноважений ним орган повинен зажадати від порушника трудової дисципліни письмові пояснення.
 
Звертаючись до суду з указаним позовом,  ОСОБА_1 зазначала, що у керівництва БНАУ були відсутні підстави для притягнення її до дисциплінарної відповідальності за порушення, зазначені в наказах, оскільки вона їх не вчиняла.
 
Зазначені доводи позивачки знайшли своє підтвердження під час розгляду цієї справи.
 
Так, ОСОБА_1 спростовано правомірність притягнення її до дисциплінарної відповідальності на підставі наказу ректора БНАУ  від  12  грудня 2016 року №  358/ос за порушення вимог статей 57, 66  КЗпП України, пунктів 3.1, 3.2 колективного договору між адміністрацією та трудовим колективом БНАУ на 2016-2018 роки, оскільки зазначеним наказом не підтверджено, що відсутність деяких працівників гуртожитку на роботі відбулося саме за вказівкою або розпорядженням завідуючої гуртожитком ОСОБА_1 .
 
Також судами встановлено, що зі змісту посадової інструкції та Правил внутрішнього трудового розпорядку не вбачається персональної відповідальності завідувача гуртожитком за порушення працівниками підрозділу режиму роботи, оскільки в обов`язки позивачки входило лише здійснювати облік виходу на роботу шляхом ведення журналу обліку виходів на роботи, що нею виконувалося.
 
Крім того, судами попередніх інстанцій обґрунтовано враховано, що працівники, які були відсутні на роботі, за самовільне залишення робочого місця без поважних причин також були притягнуті до дисциплінарної відповідальності згідно з наказом від 12 грудня 2016 року № 358/ос.
 
Таким чином, притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності з підстав, зазначених у наказі від  12  грудня 2016 року №  358/ос, є незаконним.
 
Оцінюючи правомірність притягнення ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності на підставі наказу ректора БНАУ від  12  грудня 2016 року №  358/ос, суди попередніх інстанцій виходили з того, що надання відпусток працівникам БНАУ не входило до посадових обов`язків  ОСОБА_1 .
 
Колегія суддів погоджуються з такими висновками судів та вважає, що доводи касаційної скарги їх не спростовують.
Необґрунтованими є аргументи БНАУ в цьому випадку щодо статусу завідуючої гуртожитку - керівника структурного підрозділу, оскільки, як зазначено вище, відповідних повноважень на встановлення працівникам графіка відпустки ОСОБА_1 не мала.
 
Крім того, під час розгляду справи судами встановлено, що наказ про відпустку працівника гуртожитку ОСОБА_2 підписаний ректором    Даниленком А. С. та завізований п`ятьма посадовими особами БНАУ, враховуючи першого проректора та начальника відділу кадрів, а тому питання про надання черговій гуртожитку № 6  ОСОБА_2 щорічної відпустки з відступленням від графіка ухвалене компетентними посадовими особами БНАУ, а не позивачкою.
 
Таким чином, формулювання відповідачем у наказі від  12  грудня 2016 року №  358/ос причини для притягнення позивачки до дисциплінарної відповідальності у вигляді «порушення порядку і умов надання щорічних відпусток» є таким, що суперечить посадовим обов`язкам ОСОБА_1 .
 
Питання поновлення строку на оскарження зазначених вище наказів повно та всебічно досліджено судом першої інстанції з наведенням відповідних мотивів, які не спростовуються доводами касаційної скарги, оскільки фактично стосуються переоцінки доказів та встановлення обставин, що суперечить вимогам статті 400 ЦПК України.
 
Колегія суддів також погоджується з тим, що під час розгляду справи не знайшов підтвердження факт систематичного невиконання ОСОБА_1 без поважних причин трудових обов`язків, за що до неї було застосоване дисциплінарне стягнення у виді звільнення на підставі наказу ректора БНАУ від 22 грудня 2016 року № 372/ос.
 
ОСОБА_1 звільнено з посади завідуючої гуртожитком № 6 на підставі пункту 3 статті 40 КЗпП України, а саме за систематичний допуск до роботи осіб, які не перебувають у трудових відносинах з університетом, систематичне зловживання посадовим становищем щодо чергової гуртожитку № 6 ОСОБА_2 , чинення перешкод комісії по ознайомленню працівників гуртожитку із змістом наказу від 25 листопада 2016 року № 341/ос.
 
Враховуючи відсутність трудового договору (контракту) з визначеним переліком трудових обов`язків, суди попередніх інстанцій керувались положеннями посадової інструкції завідувача гуртожитком та Правилами внутрішнього трудового розпорядку для працівників БНАУ, якими визначено обов`язок керівника структурного підрозділуздійснювати облік виходу на роботу шляхом ведення журналу обліку виходів на роботи, що позивачкою безпосередньо виконувалося.
 
Отже, проступки, визначені в наказі від 22 грудня 2016 року № 372/ос як підстава для звільнення ОСОБА_1 відповідно до пункту 3 частини першої статті 40 КЗпП України не містять ознак порушення позивачкою її трудових обов`язків.
 
Виходячи з наведеного, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов до правильного висновку про те, що в судовому засіданні не знайшли свого підтвердження факти порушень ОСОБА_1 положень посадової інструкції завідувача гуртожитком та Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників БНАУ, про які зазначено в оскаржуваних наказах, а тому дисциплінарні стягнення у вигляді доган та звільнення застосовано до позивачки  неправомірно.
 
Крім того, аналізуючи підстави звернення до суду з указаним позовом та зміст оскаржуваних наказів, колегія суддів вважає, що у відповідача були відсутні правові підстави для звільнення ОСОБА_1 на підставі пункту 3 частини статті 40 КЗпП України, оскільки в цьому випадку відсутня кваліфікуюча ознака - систематичність невиконання працівником без поважних причин обов`язків, покладених на нього трудовим договором або правилами внутрішнього трудового розпорядку, а тому суд першої інстанції, з висновками якого погодився і апеляційний суд, обґрунтовано задовольнив позовні вимоги позивача про поновлення її на роботі.
 
Доводи касаційної скарги висновків судів першої та апеляційної інстанцій не спростовують, на законність судових рішень не впливають, афактично зводяться до переоцінки доказів, що на стадії перегляду справи у касаційному порядку нормами чинного ЦПК України не передбачено.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права і підстави для задоволення касаційної скарги відсутні.
 
Згідно із статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань. 
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу Білоцерківського національного аграрного університету залишити без задоволення.
 
Рішення Білоцерківського міськрайонного суду Київської області від  04  серпня 2017  року та ухвалу Апеляційного суду Київської області від  26 жовтня 2017 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                      Д. Д. Луспеник

Судді:                                                                                                 І. А. Воробйова 

                                                                                                            Б. І. Гулько

                                                                                                            Р. А. Лідовець 

                                                                                                            Ю. В. Черняк