Постанова
Іменем України        
 
20 листопада 2019 року
м. Київ
 
справа № 442/4835/14-ц
провадження № 61-33547св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Крата В. І. (суддя-доповідач),
суддів: Дундар І. О., Журавель В. І., Краснощокова Є. В., Русинчука М. М.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
третя особа - ОСОБА_3 ,
 
розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу ОСОБА_2 на заочне рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 серпня 2014 року у складі судді Івасівки А. П. та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 13 червня 2017 року у складі колегії суддів: Шандри М. М., Левика Я. А., Струс Л. Б.,
 
ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
 
У червні 2014 року ОСОБА_1 звернувся із позовом до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про витребування майна із чужого недобросовісного володіння.
 
Позовні вимоги мотивовані тим, що 05 жовтня 2007 року ОСОБА_3 на підставі довіреності, посвідченої 05 жовтня 2007 року приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу за реєстровим № 3781, передав ОСОБА_1 у розпорядження із правом продажу належний йому на підставі свідоцтва про реєстрацію ТЗ серії НОМЕР_1 , виданого РЕВ ДАІ м. Виноградів автомобіль марки HYUNDAI H100, 1995 року випуску, шасі (кузов, рама) №  НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , зареєстрований 06 лютого 2004 року.
 
20 лютого 2010 року на підставі довіреності на користування транспортним засобом, виданої у порядку передоручення, зареєстрованої приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Навальковською М. М., за реєстровим № 282, ОСОБА_1 передав ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що зареєстрований по АДРЕСА_1 , право на користування вказаним транспортним засобом строком на 3 роки.
 
Фактично позивач передав ОСОБА_2 вказаний автомобіль на підставі попереднього усного договору. За цим договором відповідач повинен був на протязі 2010 - березня 2011 року сплатити кошти у сумі 5 000 доларів США, що становило 40 000 грн, після чого б мала місце угода про остаточний перехід права розпорядження на вказаний автомобіль. Однак свої зобов`язання ОСОБА_2 не виконав. Тому 23 травня 2011 року позивач звернувся у Стрийський РВ ГУМУС у Львівській області про притягнення ОСОБА_2 до кримінальної відповідальності за статтею 190 КК України, однак 23 березня 2012 року отримав постанову про відмову у порушенні кримінальної справи на підставі пункту 2 частини першої статті 6 КПК України 1960 року через відсутність у діях ОСОБА_2 складу злочину. Разом із тим у цій постанові ОСОБА_2 визнає про те, що не сплатив 5 000 доларів США за вказаний автомобіль і після закінчення строку довіреності ОСОБА_2 автомобіль ОСОБА_1 не повернув.
 
ОСОБА_1 просив витребувати у ОСОБА_2 автомобіль марки HYUNDAI H100, 1995 року випуску, шасі (кузов, рама) №  НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , зареєстрований 06 лютого 2004 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 , виданого РЕВ ДАІ м. Виноградів Закарпатської області на ім`я ОСОБА_3 із чужого недобросовісного володіння; судові витрати стягнути з відповідача.
 
Короткий зміст рішень суду першої інстанції
 
Заочним рішенням Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 серпня 2014 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено. Витребувано від ОСОБА_2 у розпорядження ОСОБА_1 автомобіль марки HYUNDAI H100, 1995 року випуску, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , зареєстрованого 06 лютого 2004 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 , виданого РЕВ ДАІ м. Виноградів Закарпатської області на ім`я ОСОБА_3 . Вирішено питання про розподіл судових витрат.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що строк дії передоручення на спірний автомобіль сплинув і автомобіль не повернуто позивачу без достатньої на те правової підстави, відповідач не виплатив кошти за право розпорядження таким автомобілем за попередньою домовленістю, проти чого сам не заперечив, а тому позовні вимоги є обґрунтованими.
 
Ухвалою Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 02 грудня 2016 року у складі судді Коваля Р. Г., заяву ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Дрогобицького міськрайонного суду від 18 серпня 2014 року залишено без задоволення.
 
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що про час та місце судового засідання відповідач повідомлявся належним чином у встановленому законом порядку про, що свідчить поштове відправлення. Крім того обставини, викладені у заяві про перегляд заочного рішення, спростовуються матеріалами справи, і відповідачем не надано доказів, які б мали істотне значення для правильного вирішення справи.
 
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції
 
Ухвалою апеляційного суду Львівської області від 13 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 відхилено, рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 серпня 2014 року залишено без змін.
 
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що у ОСОБА_2 відсутні правові підстави для користування спірним транспортним засобом, у зв`язку із закінчення строку дії доручення від 20 лютого 2010 року, і належними та допустимими доказами ОСОБА_2 не доведено факт повернення спірного автомобіля його власнику ОСОБА_3 .
 
Аргументи учасників справи
 
У липні 2017 року ОСОБА_2 подав касаційну скаргу, в якій просить скасувати оскаржені рішення та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову. При цьому посилається на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що він не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи у суді першої інстанції, у матеріалах справи відсутня згода позивача на заочний розгляд справи, судом не було постановлено ухвали про заочний розгляд справи, чим порушено вимоги статей 224-225 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судом першої інстанції). Суд першої інстанції вийшов за межі позовних вимог та не врахував, що власником спірного автомобіля є ОСОБА_3 договір купівлі-продажу спірного автомобіля не укладався, а тому відсутні підстави для задоволення позову ОСОБА_1 , який має право представництва від імені власника. Саме власник спірного автомобіля має право звертатися із позовом про його витребування. Крім того суд першої інстанції помилково застосував до спірних відносин статтю 1212 ЦК України та не визначився із яким способом захисту звернувся позивач.  
 
Короткий зміст ухвал суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 09 листопада 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та клопотання ОСОБА_2 про зупинення виконання заочного рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 серпня 2014 року залишено без задоволення.
 
Ухвалою Верховного Суду від 11 листопада 2019 року справу призначено до судового розгляду.
 
Позиція Верховного Суду
 
Колегія суддів частково приймає аргументи, викладені у касаційній скарзі, з таких мотивів.
 
Суди встановили, що ОСОБА_3 05 жовтня 2007 року на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Лапчак Г. І. реєстраційний № 3781, надав ОСОБА_1 право розпорядження без строку дії з правом виїзду за кордон та правом передоручення повноважень третім особам належним йому автомобілем марки HYUNDAI H100, 1995 року випуску, шасі (кузов, рама) № НОМЕР_2 , державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , зареєстрованого 06 лютого 2004 року, свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_1 , виданого РЕВ ДАІ м. Виноградів Закарпатської області.
 
20 лютого 2010 року ОСОБА_1 у порядку передоручення, на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Стрийського районного нотаріального округу Навальковською М. М. реєстраційний № 282, передав вказаний транспортний засіб ОСОБА_2 терміном на три роки.
 
Згідно розписки від 23 липня 2010 року ОСОБА_2 за вказаний автомобіль зобов`язався сплатити ОСОБА_1 5 000 доларів США, проте свого обов`язку ОСОБА_2 не виконав.
 
Строк дії доручення, виданого ОСОБА_2 , на спірний автомобіль сплинув 20 лютого 2013 року. Проте автомобіль марки HYUNDAI H100, 1995 року випуску, державний реєстраційний номер НОМЕР_3 не повернуто позивачу.
 
Відповідно до статті 387 ЦК України власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним.
 
У постанові Верховного Суду України від 26 червня 2013 року у справі № 6-58цс13 зроблено висновок, що: «права особи, яка вважає себе власником майна, не підлягають захистові шляхом задоволення позову до набувача з використанням правового механізму, установленого статтями 215, 216 ЦК України. Такий захист можливий лише шляхом задоволення віндикаційного позову, якщо для цього існують підстави, передбачені статтею 388 ЦК України, які дають право витребувати в набувача це майно. Разом із тим віндикація як спосіб захисту права власності застосовується, коли власник фактично позбавлений можливості володіти й користуватися належним йому майном. Отже, право на звернення до суду з вимогою про витребування майна від набувача має власник цього майна».
 
Відповідно до частини четвертої статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
 
У пунктах 37 - 39 постанови Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 653/1096/16-ц (провадження № 14-181цс18) зроблено висновок, що «предметом віндикаційного позову є вимога власника, який не є фактичним володільцем індивідуально-визначеного майна, до особи, яка незаконно фактично володіє цим майном, про повернення його з чужого незаконного володіння. Негаторний позов - це позов власника, який є фактичним володільцем майна, до будь-якої особи про усунення перешкод, які ця особа створює у користуванні чи розпорядженні відповідним майном. Позивач за негаторним позовом вправі вимагати усунути існуючі перешкоди чи зобов`язати відповідача утриматися від вчинення дій, що можуть призвести до виникнення таких перешкод. Означений спосіб захисту спрямований на усунення порушень прав власника, які не пов`язані з позбавленням його володіння майном. Визначальним критерієм для розмежування віндикаційного та негаторного позовів є наявність або відсутність в особи права володіння майном на момент звернення з позовом до суду».
 
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 червня 2018 року у справі № 703/5364/15-ц (провадження № 61-4812св18) вказано, що «застосовуючи положення статті 387 ЦК України, суди повинні виходити з того, що власник має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави заволоділа ним і в якої майно фактично знаходиться та є індивідуально визначеним. Позов про витребування майна, пред`явлений до особи, у незаконному володінні якої це майно знаходилось, але на момент розгляду справи в суді у неї відсутнє, не може бути задоволений. Проте, позивачем не надано доказів знаходження спірного автомобіля безпосередньо у відповідача. Судом апеляційної інстанції вірно встановлено відсутність належних та допустимих доказів на підтвердження знаходження вказаного автомобіля у відповідача».
 
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 15 травня 2019 року у справі № 522/7636/14-ц (провадження № 14-636цс18) зазначено, що: «однією з обов`язкових умов для задоволення віндикаційного позову є встановлення під час розгляду спорів про витребування майна, зокрема й тієї обставини, чи перебувало спірне майно у володінні позивача, який указує на порушення своїх прав як власника, на підставах, визначених законодавством, та який на момент подання позову не є власником цього майна, однак вважає себе таким».
 
Суди встановили, що власником спірного автомобіля є ОСОБА_3 . Тоді як ОСОБА_1 на підставі довіреності, посвідченої приватним нотаріусом Виноградівського районного нотаріального округу Лапчак Г. І. реєстраційний № 3781, має право розпорядження без строку дії з правом виїзду за кордон та правом передоручення повноважень третім особам спірним автомобілем, тобто, позивач не є власником спірного автомобіля.
 
За таких обставин, суди зробили необґрунтований висновок про витребування спірного автомобіля відповідно до статті 387 ЦК України на користь особи, яка не є його власником.
 
Посилання у касаційній скарзі про те, що відповідач не був належним чином повідомлений про час та місце розгляду справи у суді першої інстанції, колегія суддів відхиляє.
 
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 755/15824/15-ц (провадження № 61-23983сво18) зроблено висновок про те, що складовою правової визначеності є передбачуваність застосування норм процесуального законодавства. Європейський суд з прав людини зауважує, що процесуальні норми призначені забезпечити належне відправлення правосуддя та дотримання принципу правової визначеності, а також про те, що сторони повинні мати право очікувати, що ці норми застосовуються. Принцип правової визначеності застосовується не лише щодо сторін, але й щодо національних судів (DIYA 97 v. UKRAINE, №19164/04, § 47, ЄСПЛ, від 21 жовтня 2010 року). Тлумачення статті 309 ЦПК України (у редакції, чинній на момент розгляду справи судом апеляційної інстанції) свідчить, що у суду апеляційної інстанції було відсутнє процесуальне повноваження скасовувати рішення суду першої інстанції із підстави неналежного повідомлення у суді першої інстанції особи, яка подала апеляційну скаргу, а порушення норм процесуального права могли бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
 
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
 
Доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржені рішення ухвалені без додержання норм матеріального права. У зв`язку з наведеним, колегія суддів вважає, що касаційну скаргу необхідно задовольнити, оскаржені рішення скасувати і ухвалити нове про відмову у позовних вимог.
 
ОСОБА_2 було сплачено судовий збір: за подання заяви про перегляд заочного рішення у розмірі 275,60 грн (а. с. 54), за подання апеляційної скарги у розмірі 319 грн (а. с. 87) та за подання касаційної скарги у розмірі 348 грн. Тому з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 підлягають стягненню судові витрати у справі, понесені на сплату судового збору у розмірі 942,60 грн.
 
Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.
 
Заочне рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 серпня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Львівської області від 13 червня 2017 року скасувати і ухвалити нове рішення.
 
У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - ОСОБА_3 , про витребування майна із чужого недобросовісного володіння відмовити.
 
З моменту прийняття постанови суду касаційної інстанції заочне рішення Дрогобицького міськрайонного суду Львівської області від 18 серпня 2014 року та ухвала апеляційного суду Львівської області від 13 червня 2017 року втрачають законну силу та подальшому виконанню не підлягають.
 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 942,60 грн судових витрат, понесених на сплату судового збору.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                     В. І. Крат
 
Судді:                                                                                              І. О. Дундар
 
                                                                                                        В. І. Журавель
 
                                                                                                        Є. В. Краснощоков
 
М. М. Русинчук