ПОСТАНОВА
Іменем України
23 жовтня 2019 року
м. Київ
 
Справа № 911/1924/18
Провадження № 12-132гс19
 
Велика Палата Верховного Суду у складі: 
судді-доповідача Бакуліної С. В., 
суддів  Антонюк Н. О., Анцупової Т. О., Британчука В. В., Власова Ю. Л., Данішевської В. І., Єленіної Ж. М., Золотнікова О. С., Кібенко О. Р., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Рогач Л. І., Ситнік О. М.,             Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.
 
розглянула в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргуУправління соціального захисту населення Баришівської районної державної адміністрації (далі - Управління) на постанову Північного апеляційного господарського суду від 10 квітня 2019 року  (головуючий Іоннікова І. А., судді Козир Т. П., Михальська Ю. Б.) у справі № 911/1924/18 за позовом Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» в особі Київської міської філії  Публічного акціонерного товариства «Укртелеком» (далі - Товариство) до Управління про стягнення 578687,27 грн.
1. Короткий зміст позовних вимог та заперечень
1.1. У серпні 2018 року Товариство звернулося до Господарського суду Київської області з позовною заявою до Управління про стягнення 578687,27 грн основного боргу з відшкодування витрат на надання телекомунікаційних послуг пільговим категоріям споживачів.
1.2. Позовні вимоги обґрунтовані посиланням на обставини, які, на переконання позивача, підтверджують факт невиконання відповідачем свого обов`язку щодо відшкодування позивачу витрат, понесених внаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах.
1.3. Заперечення проти позову обґрунтовані тим, що між позивачем та відповідачем не укладались господарські договори чи інші угоди на компенсацію витрат, понесених унаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах протягом 2016 та 2017 років. Окрім того відповідач зазначає, що з 1 січня 2017 року відшкодування витрат, понесених унаслідок надання послуг зв`язку окремим категоріям громадян, не відноситься до державних програм соціального захисту населення відповідно до статті 102 Бюджетного кодексу України (далі - БК України) та пункту 1 Порядку фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 4 березня 2002 року № 256 (далі - Порядок № 256), отже, Управління не є головним розпорядником коштів у таких правовідносинах.
2. Фактичні обставини справи, установлені судами
2.1. У період з 1 січня 2016 року по 31 грудня 2017 року позивач надав відповідним категоріям споживачів телекомунікаційні послуги на пільгових умовах на загальну суму 578687,27 грн, що підтверджується наявними в матеріалах справи актами звіряння розрахунків. 
2.2. На виконання вимог пунктів 10, 11 Положення про Єдиний державний автоматизований реєстр осіб, які мають право на пільги, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 29 січня 2003 року № 117 (далі - Положення № 117), Товариство протягом лютого 2016 року - січня 2018 року направляло на адресу Управління листи з розрахунками вартості послуг, наданих пільговикам, для належного оформлення актів звіряння розрахунків згідно з формою «3 - пільга». Крім того, Товариство у лютому та червні 2016 року зверталося до Управління з листами, у яких просило здійснити звіряння кількості пільговиків, які мають право на пільги з послуг зв`язку, та приймати звіти позивача за формою «2 - пільга».
2.3. У відповідь на ці листи відповідач направив лист від 1 квітня 2016 року № 890, у якому зазначив, що Законом України «Про державний бюджет України на 2016 рік» видатки у вигляді субвенції з державного бюджету місцевим бюджетам на надання пільг з послуг зв`язку не були передбачені, у зв`язку із чим відповідач не може прийняти відповідні акти звіряння, розрахунки, списки пільгових категорій громадян та здійснювати компенсаційні виплати за надані послуги зв`язку.
2.4. У листопаді 2017 року позивач звернувся до відповідача з претензією  від 3 листопада 2017 року № 23 (вих. № 11/282), у якій пропонував відповідачу у добровільному порядку до 15 листопада 2017 року відшкодувати витрати, понесені позивачем унаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах у розмірі 292426, 54 грн.
2.5. У відповідь на зазначену вище претензію відповідач листом від 14 листопада 2017 року № 2664 повідомив позивача, що в Управління як у головного розпорядника коштів місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету немає можливості здійснювати фінансування у зв`язку з тим, що Законом України «Про державний бюджет України на 2016 рік» не були передбачені відповідні субвенції для фінансування пільг з послуг зв`язку. Крім того, відповідач повідомив, що з 1 січня 2017 року пільги з послуг зв`язку віднесено до видатків, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів, а саме Управління є лише структурним підрозділом Баришівської районної державної адміністрації і не є розпорядником бюджету Баришівського району.
2.6. У серпні 2018 року позивач звернувся до відповідача з претензією від 3 серпня 2018 року № 15 (вих. № 11/94), у якій пропонував відповідачу у добровільному порядку до 15 серпня 2018 року відшкодувати витрати, понесені позивачем унаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах у розмірі 578867, 27 грн.
2.7. У відповідь на зазначену вище претензію відповідач листом від 10 серпня 2018 року № 06-05/1541 повторно повідомив позивача, що законами України «Про державний бюджет України на 2016 рік» та «Про державний бюджет України на 2017 рік» не передбачені відповідні субвенції для фінансування пільг з послуг зв`язку, у зв`язку з чим Управління не може перерахувати претензійну суму.
3. Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
3.1. Господарський суд Київської області рішенням від 11 грудня 2018 року, залишеним без змін постановою Північного апеляційного господарського суду від 10 квітня 2019 року, позов задовольнив повністю; стягнув з Управління на користь Товариства 578687,27 грн основної заборгованості та 8680,31 грн судового збору.
3.2. Суди зазначили, що обов`язок з відшкодування витрат за надані послуги зв`язку пільговим категоріям громадян виникає безпосередньо із норм законодавства, а укладення відповідного договору не є обов`язковим, у зв`язку з чим, встановивши, що відповідач є головним розпорядником коштів у таких правовідносинах, перевіривши надані позивачем докази на підтвердження обґрунтованості суми, заявленої до стягнення, дійшли висновку про наявність підстав для задоволення позову повністю.
4. Вимоги касаційної скарги та короткий зміст наведених у ній доводів
4.1. Не погодившись з постановою Північного апеляційного господарського суду від 10 квітня 2019 року та рішенням Господарського суду Київської області від 11 грудня 2018 року, Управління звернулося з касаційною скаргою до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, в якій просило скасувати судові акти попередніх інстанцій та прийняти нове рішення про відмову в позові.
4.2. Обґрунтовуючи касаційну скаргу, Управління зазначило, що:
- головним розпорядником коштів по програмі відшкодування витрат надавачам послуг зв`язку за надані послуги пільговим категоріям населення у 2016 та 2017 роках Управління не визначалось, у зв`язку із чим між позивачем та відповідачем не виникало зобов`язань з відшкодування витрат, понесених унаслідок надання послуг зв`язку, ні в силу договорів, ні відповідно до нормативних актів. Правовідносини щодо відшкодування пільг з послуг зв`язку здійснюються згідно з пунктом 20-4 частини першої статті 91 БК України, а фінансування повинне здійснюватися відповідно до програм та заходів, передбачених місцевими бюджетами за рішенням відповідних органів місцевого самоврядування, а не за рахунок коштів Управління як юридичної особи публічного права. Задоволення вимог позивача щодо стягнення з відповідача заборгованості у розмірі 578867,27 грн з відшкодування витрат, понесених унаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах протягом 2016 - 2017 років, є незаконним і таким, оскільки погашення цього боргу можливе виключно після прийняття рішення про зміни до районного бюджету, що належить до компетенції органу місцевого самоврядування;
- спірні правовідносини мають публічно-правовий характер, оскільки предметом судового розгляду у цій справі повинна бути бездіяльність органів місцевого самоврядування в частині неприйняття програм щодо фінансування видатків на відшкодування витрат, понесених унаслідок надання послуг зв`язку, а тому такий спір має розглядатися в порядку адміністративного судочинства.
5. Позиція Великої Палати Верховного Суду у справі
5.1. Оскільки Управління оскаржує судові рішення з підстав порушення правил предметної юрисдикції, справа разом із касаційною скаргою була прийнята до розгляду Великою Палатою Верховного Суду.
Щодо розгляду спору по суті в частині відшкодування за 2016 рік
5.2. Згідно зі статтею 19 Закону України «Про державні соціальні стандарти та державні соціальні гарантії» виключно законами України визначаються: мінімальний розмір заробітної плати; мінімальний розмір пенсії за віком; неоподатковуваний мінімум доходів громадян; величина порогу індексації грошових доходів громадян; пільги щодо оплати житлово-комунальних, транспортних послуг і послуг зв`язку та критерії їх надання. Державні соціальні гарантії є обов`язковими для всіх державних органів, органів місцевого самоврядування, підприємств, установ і організацій незалежно від форми власності. Органи місцевого самоврядування при розробці та реалізації місцевих соціально-економічних програм можуть передбачати додаткові соціальні гарантії за рахунок коштів місцевих бюджетів.
5.3. Відповідно до частини третьої статті 63 Закону України «Про телекомунікації» телекомунікаційні послуги споживачам, які мають установлені законодавством України пільги з їх оплати, надаються операторами, провайдерами телекомунікацій відповідно до законодавства України.
5.4. У положеннях пункту 19 частини першої  статті 12, пункту 10 частини першої статті 13, пункту 18 частини першої статті 14, пункту 20 частини першої статті 15 Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; пункту 18 частини першої статті 6-1, пункту 10 частини першої статті 6?2, пункту 17 частини першої статті 6-3, пункту 19 частини першої статті 6?4 Закону України «Про жертви нацистських переслідувань»; пункту 11 частини першої статті 20 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»; пункту 6 частини першої статті 6 Закону України «Про статус ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції і деяких інших осіб та їх соціальний захист»; частини п`ятої статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» та пункту 4 частини третьої статті 13 Закону України «Про охорону дитинства» встановлені пільги з оплати за послуги зв`язку для окремих категорій осіб.
5.5. Згідно зі статтею 2 БК України видатки бюджету - це кошти, спрямовані на здійснення програм та заходів, передбачених відповідним бюджетом.
5.6. Положеннями статті 30 БК України визначено, що видатки Державного бюджету України включають бюджетні призначення, встановлені законом про Державний бюджет України на конкретні цілі, що пов`язані з реалізацією державних програм, перелік яких визначено статтею 87 цього Кодексу.
5.7. Відповідно до пункту 9 частини першої статті  87 цього Кодексу до видатків, що здійснюються з Державного бюджету України, належать видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення, в тому числі на державні програми соціальної допомоги.
5.8. Відповідно до підпункту «б» пункту 4 частини першої статті 89 БК України до видатків, які здійснюються з районних бюджетів та бюджетів міст республіканського Автономної Республіки Крим і міст обласного значення та враховуються при визначенні обсягу міжбюджетних трансфертів, належать видатки на соціальний захист та соціальне забезпечення, зокрема державні програми соціального захисту.
5.9. За змістом статті 102 цього Кодексу видатки місцевих бюджетів, передбачені у підпункті «б» пункту 4 частини першої статті 89 цього Кодексу, проводяться за рахунок субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам на здійснення державних програм соціального захисту у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
5.10. Порядок та умови надання субвенцій з державного бюджету місцевим бюджетам визначаються Кабінетом Міністрів України (частина друга статті 97 БК України).
5.11. Порядок та механізм фінансування видатків місцевих бюджетів на здійснення компенсаційних виплат за вказані пільги окремих категорій громадян за рахунок субвенцій з державного бюджету встановлений Порядком №256.
5.12. Пунктом 1 Порядку № 256 (у редакції від 20 березня 2015 року) встановлено, що цей Порядок визначає відповідно до статті 102 БК України механізм фінансування   видатків місцевих бюджетів на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення щодо надання пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот, придбання твердого та рідкого пічного побутового палива і скрапленого газу; допомоги сім`ям з дітьми, малозабезпеченим сім`ям, інвалідам з дитинства, дітям-інвалідам, тимчасової державної допомоги дітям та допомоги по догляду за інвалідами I чи II групи внаслідок психічного розладу; компенсації особам, які згідно зі статтями 43 і 48 Гірничого закону України мають право на безоплатне отримання вугілля на побутові потреби, але проживають у будинках, що мають центральне опалення; компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян; пільг з послуг зв`язку, зокрема безпроводового доступу до телекомунікаційної мережі з придбанням відповідних стаціонарних абонентських  терміналів, та інших передбачених законодавством пільг (крім пільг на одержання ліків та зубопротезування) за рахунок субвенцій з державного бюджету.
5.13. Пунктами 2, 3 Порядку № 256 (у редакції від 20 березня 2015 року) передбачено, що фінансування видатків місцевих бюджетів за державними програмами соціального захисту населення провадиться за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, у межах   обсягів, затверджених   у обласних бюджетах, бюджеті Автономної Республіки Крим, бюджетах міст Києва та Севастополя, міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення та у районних бюджетах на зазначені цілі. Забороняється фінансування місцевих програм соціального захисту населення за рахунок субвенцій з державного бюджету. Головними розпорядниками коштів місцевих бюджетів   на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення є керівники головних управлінь, управлінь, відділів та інших самостійних структурних підрозділів місцевих держадміністрацій, виконавчих органів рад, до компетенції яких належать питання праці та соціального захисту населення (далі - головні розпорядники коштів).
5.14. Згідно з пунктом 5 Порядку № 256 (у редакції від 20 березня 2015 року) головні розпорядники коштів місцевих бюджетів щомісяця готують інформацію про фактично нараховані суми та акти звіряння розрахунків за надані послуги з підприємствами - надавачами відповідних послуг і   надсилають їх фінансовим органам райдержадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної   Республіки   Крим   і   обласного значення): до 22 числа місяця, що настає за звітним, - щодо пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот, компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян, пільг з послуг    зв`язку,    зокрема безпроводового     доступу     до телекомунікаційної мережі з придбанням відповідних стаціонарних абонентських терміналів, та інших передбачених законодавством пільг   (крім пільг на одержання ліків та зубопротезування). Інформація про фактично нараховані за звітний період   суми подається як в цілому, так і за розрахунками, не проведеними згідно з Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року N 20.
5.15. Згідно з пунктом 6 Порядку № 256 (у редакції від 20 березня 2015 року) фінансові органи районних держадміністрацій, виконкомів міських рад (міст республіканського Автономної Республіки Крим і обласного значення) на підставі актів звіряння, зазначених у пункті 5 цього Порядку, щомісяця готують реєстри нарахованих сум та подають їх Міністерству фінансів Автономної Республіки Крим, фінансовим органам обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій, управлінням Державної казначейської служби в Автономній Республіці Крим, областях, мм. Києві та Севастополі: до 25 числа місяця, що настає за звітним, - щодо пільг та житлових субсидій населенню на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати (утримання будинків і споруд та прибудинкових територій), вивезення побутового сміття та рідких нечистот, компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян, пільг з послуг     зв`язку,     зокрема    безпроводового    доступу    до телекомунікаційної мережі з придбанням відповідних стаціонарних абонентських терміналів, та інших передбачених законодавством пільг (крім пільг на одержання ліків та зубопротезування). Інформація   про   фактично нараховані за звітний період суми подається як в цілому, так і за розрахунками, не проведеними згідно з Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 11 січня 2005 року N 20.
5.16. Попередні судові інстанції встановили, що у період до 31 грудня 2016 року головним розпорядником коштів місцевого бюджету   на здійснення заходів з виконання державних програм соціального захисту населення у Баришівському районі був відповідач, обов`язок якого з відшкодування наданих позивачем на пільгових умовах послуг виникає безпосередньо з вимог нормативних актів та не залежить від наявності договірних відносин між сторонами.
5.17. Статтею 193 Господарського кодексу України (далі - ГК України) встановлено, що суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору, а за відсутності конкретних вимог щодо виконання зобов`язання - відповідно до вимог, що у певних умовах звичайно ставляться.
5.18. Статтею 526 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) визначено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
5.19. Попередні судові інстанції також установили, що   у визначеному законодавством порядку і станом на час розгляду справи відповідач обов`язок щодо відшкодування позивачу витрат, понесених унаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах за 2016 рік, не виконав, у зв`язку з чим, Велика Палата Верховного Суду вважає обґрунтованими висновки судів першої та апеляційної інстанцій про задоволення відповідних вимог.
Щодо розгляду спору по суті в частині відшкодування за 2017 рік
5.20. Постановою Кабінету Міністрів України від 21 червня 2017 року № 426 внесено зміни до Порядку № 256, зокрема виключено з переліку, передбаченого пунктами 1, 5, 6 цього Порядку, пільги з послуг зв`язку.
5.21. Відповідно до пункту 20-4 частини першої статті 91 БК України (у редакції від 1 січня 2017 року) до видатків місцевих бюджетів, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів, належать видатки на: пільги з послуг зв`язку, інші передбачені законодавством пільги, що надаються ветеранам війни; особам, на яких поширюється дія Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту»; особам, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною; вдовам (вдівцям) та батькам померлих (загиблих) осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною; особам, які мають особливі трудові заслуги перед Батьківщиною; вдовам (вдівцям) та батькам померлих (загиблих) осіб, які мають особливі трудові заслуги перед Батьківщиною; ветеранам праці; жертвам нацистських переслідувань; ветеранам військової служби; ветеранам органів внутрішніх справ; ветеранам Національної поліції; ветеранам податкової міліції; ветеранам державної пожежної охорони; ветеранам Державної кримінально-виконавчої служби; ветеранам служби цивільного захисту; ветеранам Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України; вдовам (вдівцям) померлих (загиблих) ветеранів військової служби, ветеранів органів внутрішніх справ, ветеранів Національної поліції, ветеранів податкової міліції, ветеранів державної пожежної охорони, ветеранів Державної кримінально-виконавчої служби, ветеранів служби цивільного захисту та ветеранів Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України; особам, звільненим з військової служби, які стали особами з інвалідністю під час проходження військової служби; особам з інвалідністю, дітям з інвалідністю та особам, які супроводжують осіб з інвалідністю I групи або дітей з інвалідністю (не більше одного супроводжуючого); реабілітованим громадянам, які стали особами з інвалідністю внаслідок репресій або є пенсіонерами; громадянам, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи; дружинам (чоловікам) та опікунам (на час опікунства) дітей померлих громадян, смерть яких пов`язана з Чорнобильською катастрофою; багатодітним сім`ям, дитячим будинкам сімейного типу та прийомним сім`ям, в яких не менше року проживають відповідно троє або більше дітей, а також сім`ям (крім багатодітних сімей), в яких не менше року проживають троє і більше дітей, враховуючи тих, над якими встановлено опіку чи піклування.
5.22. Згідно з пунктом 3 Положення № 117 структурні підрозділи з питань соціального захисту населення районних, районних у мм. Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів з питань соціального захисту населення міських, районних у містах (у разі їх утворення) рад (далі - уповноважені органи): організовують збирання, систематизацію і зберігання зазначеної в пункті 2 цього Положення інформації та забезпечують її автоматизоване використання для контролю відомостей, які подаються підприємствами та організаціями, що надають послуги, для розрахунків за надані пільговикам послуги, і проведення виплати соціальних стипендій та державної допомоги постраждалим учасникам масових акцій громадського протесту та членам їх сімей; ведуть облік пільговиків шляхом формування на кожного пільговика персональної облікової картки згідно з формою «1 - пільга», в якій використовується реєстраційний номер облікової картки платника податків; ведуть облік отримувачів соціальних стипендій та державної допомоги постраждалим учасникам масових акцій громадського протесту та членам їх сімей шляхом формування на кожну особу персональної облікової картки згідно з формою «1 - допомога», в якій використовується реєстраційний номер облікової картки платника податків або реквізити паспорта громадянина України, документа, що посвідчує особу іноземця або особу без громадянства, а також особу, яку визнано в Україні біженцем або особою, яка потребує додаткового захисту; вносять до Єдиного державного автоматизованого реєстру осіб, які мають право на пільги (далі - Реєстр) відповідні уточнення в разі визнання такими, що втратили чинність, чи зупинення дії окремих норм законодавчих актів, на підставі яких пільговики отримують пільги; надають консультації пільговикам, постраждалим учасникам масових акцій громадського протесту та членам їх сімей, підприємствам та організаціям, що надають послуги.
5.23. Пунктом 11 Положення № 117 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних відносин) визначено, що уповноважений орган щомісяця: 1) звіряє інформацію, що міститься в Реєстрі, з інформацією, яка надходить від підприємств та організацій, що надають послуги, і в разі виявлення розбіжностей щодо загальної кількості пільговиків або розміру пільг, що надаються конкретному пільговику, не провадить розрахунків, що стосуються виявлених розбіжностей, до уточнення цієї інформації; 2) після проведення розрахунків з підприємствами та організаціями, що надають послуги, складає: реєстр погашення заборгованості перед підприємствами та організаціями, що надають послуги, згідно з формою «5 - пільга» та реєстр розрахунків згідно з формою «7 - пільга»; акти звіряння розрахунків за надані пільговикам послуги згідно з формою «3 - пільга»; 3) до 15 числа подає: фінансовим органам районних, районних у містах Києві та Севастополі держадміністрацій, виконавчих органів міських рад акти звіряння розрахунків згідно з формою    «3 - пільга»; Міністерству соціальної політики Автономної Республіки Крим, головним управлінням праці та соціального захисту населення обласних, Київської та Севастопольської міських держадміністрацій звіти згідно з формами «4 - пільга» та «6 - пільга».
5.24. Отже, як убачається із зазначених вище норм, фінансування пільг з послуг зв`язку до 2017 року здійснювалося за рахунок субвенцій, передбачених державним бюджетом на відповідний рік, а з 2017 року фінансування пільг з послуг зв`язку належить до видатків місцевих бюджетів, що можуть здійснюватися з усіх місцевих бюджетів.
5.25. Відповідно до пункту 3 частини другої статті 22 БК України за бюджетними призначеннями, визначеними іншими рішеннями про місцеві бюджети, головними розпорядниками бюджетних коштів можуть бути виключно: місцеві державні адміністрації, виконавчі органи та апарати місцевих рад (секретаріат Київської міської ради), структурні підрозділи місцевих державних адміністрацій, виконавчих органів місцевих рад в особі їх керівників. Якщо згідно із законом місцевою радою не створено виконавчий орган, функції головного розпорядника коштів відповідного місцевого бюджету виконує голова такої місцевої ради.
5.26.  Відтак головними розпорядниками коштів у спірних правовідносинах можуть бути як органи виконавчої влади та/або їх структурні підрозділи, так і виконавчі органи місцевих рад або голова місцевої ради.
5.27. Згідно із частиною шостою статті 48 БК України бюджетні зобов`язання щодо виплати субсидій, допомоги, пільг з оплати спожитих житлово-комунальних послуг та послуг зв`язку (в частині абонентної плати за користування квартирним телефоном), компенсацій громадянам з бюджету, на що згідно із законами України мають право відповідні категорії громадян, обліковуються Казначейством України незалежно від визначених на цю мету бюджетних призначень.
5.28. Відповідач як орган, головною функцією якого є реалізація державної політики в галузі соціального  захисту населення окремих категорій населення Баришівського району, якийорганізовує, координує та контролює надання пільг громадянам на оплату електроенергії, природного газу, послуг тепло-, водопостачання і водовідведення, квартирної плати тощо, на придбання твердого і рідкого газу, компенсаційних виплат за пільговий проїзд окремих категорій громадян, послуг зв`язку та інших передбачених законодавством послуг, та здійснює контроль за правильністю і своєчасністю нарахування відповідних пільг, зобов`язаний належно, відповідно до вимог чинного законодавства виконати обов`язок з виплати позивачу компенсації вартості телекомунікаційних послуг, наданих позивачем пільговим категоріям споживачів і в 2017 році, а зазначені ним обставин щодо відсутності бюджетних призначень на відповідні видатки в 2017 році не є підставами для звільнення останнього від виконання встановленого чинним законодавством зобов`язання.
5.29. Право позивача на отримання компенсації вартості телекомунікаційних послуг, наданих позивачем пільговим категоріям споживачів у 2017 році, підлягає реалізації і захисту, незважаючи на те, що Законом України «Про державний бюджет України на 2017 рік» та відповідними рішеннями органу місцевого самоврядування Баришівського району видатків на ці потреби не було передбачено, оскільки законодавство, що визначає фінансові зобов`язання держави, має первинний характер, а бюджетне законодавство - похідний від нього характер.
5.30. При цьому, оскільки місцеві органи виконавчої влади, які обізнані із ситуацією на місцях та можуть оперативно впливати на її зміну, мають можливість самостійно визначати обсяг пільг та передбачати видатки, забезпечуючи при цьому контроль за ефективним і цільовим використанням коштів на зазначені цілі, як це визначено Положенням №117 та положеннями про відповідні структурні підрозділи органів виконавчої влади, обов`язки головних розпорядників коштів у спірних правовідносинах залишаються за Управлінням незалежно від прийняття органом місцевого самоврядування рішення про затвердження програми з відшкодування витрат за надання пільг у Баришівському районі на 2017 рік до моменту визначення та перекладення цих обов`язків відповідним рішенням органів місцевого самоврядування на іншого суб`єкта. 
5.31. Отже, відповідними змінами до Порядку № 256 та до БК України було змінено лише джерело фінансування пільг на послуги зв`язку з Державного бюджету України на місцеві бюджети, а тому Управління протягом                   2016 -2017 років залишалося розпорядником відповідних коштів. 
5.32. З огляду на викладене вище та встановлені попередніми судовими інстанціями обставини Велика Палата Верховного Суду погоджується також із висновками судів першої та апеляційної інстанцій про обґрунтованість позовних вимог щодо стягнення витрат, понесених позивачем унаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах за 2017 рік.
Щодо юрисдикції спору
5.33. Статтею 11 ЦК України передбачено, що цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.
5.34. Товариство є суб`єктом господарювання, який надає телекомунікаційні послуги споживачам, метою діяльності якого як учасника господарських відносин є досягнення економічних та соціальних результатів та одержання прибутку згідно із частиною другою статті 3 ГК України.
5.35. Відповідно до статті 526 ЦК України, статті 193 ГК України суб`єкти господарювання та інші учасники господарських відносин повинні виконувати господарські зобов`язання належним чином відповідно до закону, інших правових актів, договору.
5.36. Таким чином, у Товариства виникло цивільне право на відшкодування вартості послуг зв`язку, наданих особам, які згідно з чинним законодавством мають право на соціальні пільги, а в Управління як органу, через який діє держава у цивільних відносинах, - цивільний обов`язок здійснити з позивачем розрахунок за надані цим особам послуги, оскільки: по-перше, держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин (частина перша статті 167 ЦК України); по-друге, держава набуває і здійснює цивільні права та обов`язки через органи державної влади у межах їхньої компетенції, встановленої законом (стаття 170 ЦК України).
5.37. Доводи скаржника про те, що спірні правовідносини мають публічно-правовий характер, оскільки предметом судового розгляду у цій справі повинна бути бездіяльність органів місцевого самоврядування в частині неприйняття програм щодо фінансування видатків на відшкодування витрат, понесених унаслідок надання послуг зв`язку, Велика Палата Верховного Суду не бере до уваги, адже предметом спору у цій справі є саме стягнення заборгованості з відшкодування витрат, понесених позивачем унаслідок надання телекомунікаційних послуг на пільгових умовах. При цьому позивач, спірні вимоги якого відповідно до статті 48 БК України можуть бути задоволені незалежно від обсягів коштів, передбачених у державному чи місцевих бюджетах на відповідний рік, має право самостійно обирати способи захисту своїх прав.
6. Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
6.1. За змістом частини першої  статті 309 ГПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
6.2. Перевіривши застосування судом апеляційної інстанцій норм матеріального права на підставі встановлених ним обставин та в межах доводів касаційної скарги, Велика Палата Верховного Суду дійшла  висновку  про  необґрунтованість  касаційної  скарги,  відсутність  підстав для  її задоволення і для скасування постанови суду апеляційної інстанції.
7. Щодо судового збору
7.1. З огляду на висновок Великої Палати Верховного Суду про залишення касаційної скарги без задоволення судові витрати, понесені у зв`язку з переглядом справи, покладаються на скаржника.
 
Керуючись статтями 306, 308, 309, 314, 315, 317 ГПК України, Велика Палата Верховного Суду

ПОСТАНОВИЛА:
 
Касаційну скаргу Управління соціального захисту населення Баришівської районної державної адміністрації залишити без задоволення, а постанову Північного апеляційного господарського суду від 10 квітня 2019 року у справі № 911/1924/18  - без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
Суддя-доповідач | С. В. Бакуліна
Судді:                                       Н. О. Антонюк | В. С. Князєв
Т. О. Анцупова | Л. М. Лобойко
В. В. Британчук | Н. П. Лященко
Ю. Л. Власов | О. Б. Прокопенко
В. І. Данішевська | Л. І. Рогач
Ж. М. Єленіна | О. М. Ситнік
О. С. Золотніков | В. Ю. Уркевич
О. Р. Кібенко | О. Г. Яновська