ПОСТАНОВА
Іменем України

14 листопада 2019 року 
Київ
справа №804/4672/14
адміністративне провадження №К/9901/8460/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Олендера І.Я.,
суддів: Гончарової І.А.,  Ханової  Р.Ф., 

розглянувши у попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області на постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 9 вересня 2014 року у складі судді Потолової Г.В. та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 8 липня 2015 року у складі колегії суддів Чумака С.Ю., Гімона М.М., Юрко І.В. у справі № 804/4672/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦУМ»  до Державної податкової інспекції у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії, скасування рішення, 
                    
У С Т А Н О В И В :
01 квітня 2014 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ЦУМ» (далі - Товариство, позивач у справі) звернулось до Дніпропетровського окружного адміністративного суду із позовною заявою до Державної податкової інспекції у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області (правонаступник Державної податкової інспекції у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області) (далі - податковий орган, відповідач у справі) в якому просило визнати протиправними дії податкового органу щодо невизнання податковою декларації, скасувати рішення про невизнання податковою декларації, зобов`язати податковий орган прийняти податкову декларацію з додатками датою її фактичного отримання, зобов`язати податковий орган відобразити показники (дані) податкової декларації в електронних базах даних податкової звітності, у тому числі в картці особового рахунку позивача, зобов`язати податковий орган подати звіт про виконання судового рішення у даній справі.
Дніпропетровський окружний адміністративний суд постановою від 9 вересня 2014 року, позов задовольнив частково. Визнав протиправними дії податкового органу щодо невизнання податковою декларації Товариства з податку на додану вартість за звітний (податковий) період лютий 2014 року. Скасував рішення податкового органу викладене листом №4584/10/04-61-18-02 від 14 березня 2014 року про невизнання податковою декларації Товариства з податку на додану вартість за звітний (податковий) період лютий 2014р. Зобов`язав податковий орган прийняти податкову декларацію Товариства з податку на додану вартість за звітний (податковий) період лютий 2014 року з додатками датою її фактичного отримання. У задоволенні решти позовних вимог відмовив.
Приймаючи рішення, суд першої інстанції виходив з того, що на момент подання податкової декларації з ПДВ Товариство не було позбавлено статусу платника податку на додану вартість, що свідчить про протиправність оскаржуваного рішення відповідача, яким не визнано звітність з податку на додану вартість Товариства податковою з підстави анулювання реєстрації платника ПДВ.
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд постановою від 8 липня 2015 року постанову суду першої інстанцій змінив, виклав абзац четвертий резолютивної частини постанови в наступній редакції: Визнати податкову декларацію Товариства з обмеженою відповідальністю «ЦУМ» з податку на додану вартість за лютий 2014 року з додатками такою, що подана позивачем у день її фактичного отримання Державною податковою інспекцією у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління Міндоходів у Дніпропетровській області. В іншій частині постанову суду залишив без змін.
Змінюючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд зазначив, що належним та законним способом захисту прав позивача є не зобов`язання відповідача прийняти декларацію, а визнання останньої такою, що подана платником податків у день її фактичного отримання органом державної податкової служби.
У серпні 2015 року податковий орган подав касаційну скаргу, в який, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та ухвалите нове, яким відмовити у задоволені позову.

У запереченні на касаційну скаргу Товариство зазначає, що рішення судів попередніх інстанцій є обґрунтованими та законними. Просить залишити касаційну скаргу без задоволення. 

Згідно з частиною третьою статті 3 Кодексу адміністративного судочинства України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.

Касаційний розгляд справи здійснюється в попередньому судовому засіданні відповідно до статті 343 Кодексу адміністративного судочинства України.

Верховний Суд, переглянувши рішення судів першої та апеляційної інстанцій в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судами норм матеріального та процесуального права, не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.

Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 

Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.

Зазначеним вимогам закону рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають.

Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що 12 грудня 2013 року податковим органом винесено рішення № 72 про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість Товариства, яким вказане свідоцтво анульовано на підставі підпункту «ж» пункту 184.1 статті 184 Податкового кодексу України через те, що в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців наявний запис про відсутність позивача за місцезнаходженням.

7 березня 2014 року Товариство направило засобами поштового зв`язку до податкового органу податкову декларацію з податку на додану вартість за лютий 2014 року.

12 лютого 2014 року Дніпропетровський окружний адміністративний суд постановою у справі № 804/940/14, зокрема, визнав протиправним та скасував рішення податкового органу №72 від 12 грудня 2013 року про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість, поновив Товариство у реєстрі платників податку на додану вартість з 9 липня 2008 року. 

Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 3 червня 2014 року постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12 грудня 2013 року у справі № 804/940/14 залишено без змін.

21 березня 2014 року листом податкового органу Товариство отримало рішення № 4584/10/04-61-18-02 від 14 березня 2014 року, яким повідомлено, що в порушення пункту 48.4 статті 48 Податкового кодексу України в отриманій податковій декларації з податку на додану вартість за лютий 2014 року зазначено недостовірний обов`язковий реквізит - індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість, який відсутній в реєстрі платників податку на додану вартість, оскільки свідоцтво платника податку на додану вартість Товариства анульовано на підставі підпункту «ж» пункту 184.1 статті 184 Податкового кодексу України.

В зв`язку з цим податковий орган зазначає, що податкова звітність, складена з порушенням пункту 48.7 статті 48 Податкового кодексу України, не вважається податковою декларацією. 

Відповідно до частин першої та другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. 

Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

При вирішенні питання щодо правильності застосування норм матеріального права до спірних правовідносин, колегія суддів Верховного Суду виходить з наступного.

Відповідно частини першої статті 72 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, яка діяла на момент прийняття рішення судами попередніх інстанцій) обставини, встановлені судовим рішенням в адміністративній, цивільній або господарській справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини.

Суд погоджується з висновками судів попередніх інстанцій, що на момент направлення до податкового органу податкової декларації з податку на додану вартість за лютий 2014 року, позивач був платником ПДВ, а тому відмова у прийнятті податкових декларацій з підстави того, що позивач не був платником податку на додану вартість у зазначений період не є обґрунтованою.
Суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій, що у разі набрання законної сили постановою, якою визнано протиправним рішення про анулювання реєстрації платника податку на додану вартість останнє вважається протиправним з моменту його прийняття. Таке рішення податкового органу не створює будь-яких правових наслідків, у зв`язку з чим протиправно анульоване свідоцтво платника податку на додану вартість слід вважати чинним протягом усього часу від моменту його видачі, у тому числі в період від дати прийняття протиправного рішення про анулювання такого свідоцтва до набрання чинності відповідним рішенням суду. 
Пунктом 49.8 статті 49 Податкового кодексу України встановлено обов`язок прийняття податкової декларації контролюючим органом.

Податковим кодексом України визначено, що під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов`язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають.

За умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа органу державної податкової служби, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання органом державної податкової служби.

Відповідно пункту 49.9 статті 49 Податкового кодексу України за умови дотримання вимог, встановлених статтями 48 і 49 цього Кодексу податкова декларація, надана платником, також вважається прийнятою: у разі, якщо контролюючий орган із дотриманням вимог пункту 49.11 цієї статті не надає платнику податків повідомлення про відмову у прийнятті податкової декларації або у випадках, визначених цим пунктом, не надсилає його платнику податків у встановлений цією статтею строк.

Пунктом 49.11 статті 49 Податкового кодексу України встановлено, що у разі подання платником податків до контролюючого органу податкової декларації, заповненої з порушенням вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48 цього Кодексу, такий контролюючий орган зобов`язаний надати такому платнику податків письмове повідомлення про відмову у прийнятті його податкової декларації із зазначенням причин такої відмови, зокрема, підпункт 49.11.1 у разі отримання такої податкової декларації, надісланої поштою або засобами електронного зв`язку, - протягом п`яти робочих днів з дня її отримання.

Суд погоджується з висновком судів попередніх інстанцій про наявність підстав для задоволення позовних вимог Товариства щодо скасування рішення відповідача  від 14 березня 2014 року № 4584/10/04-61-18-02 про невизнання податковою декларації  з податку на додану вартість за лютий 2014 року, оскільки рішення відповідача про анулювання свідоцтва платника ПДВ Товариства № 72 від 12 грудня 2013 року скасовано судовим рішенням, що набрало законної сили, у зв`язку з чим вказане свідоцтво відновило свою дію з моменту його видачі.

В касаційній скарзі податковий орган зазначає, що податкова звітність Товариства складена з порушенням норм Податкового кодексу України, а саме через зазначення обов`язкового реквізиту, який не відповідає даним ЄДР - номери телефонів та не вказано район місцезнаходження платника.

Листом № 4584/10/04-61-18-02 від 14 березня 2014 року, копія якого наявна в матеріалах справи (арк. с. 15), податковий орган повідомив, що в порушення вимог пункту 48.4 статті 48 Податкового кодексу України в отриманій податковій декларації з податку на додану вартість за лютий 2014 року зазначено недостовірний обов`язковий реквізит - індивідуальний податковий номер платника податку на додану вартість, який відсутній в реєстрі платників податку на додану вартість, оскільки свідоцтво платника податку на додану вартість Товариства анульовано на підставі підпункту «ж» пункту 184.1 статті 184 Податкового кодексу України.

З урахуванням зазначеного, Суд вважає доводи касаційної скарги неприйнятними, оскільки підстави для неприйняття податкової звітності були іншими. Довід щодо невірного визначення номеру телефону та не зазначення району місцезнаходження платника не заявлявся протягом всього розгляду справи та вперше виник лише в касаційній скарзі.

Дослідивши рішення судів попередніх інстанцій в межах вимог касаційної скарги, Суд визнає, що суди попередніх інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права чи порушень норм процесуального права при ухваленні судового рішення, внаслідок чого, касаційна скарга залишається без задоволення, а рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд

П О С Т А Н О В И В :

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Амур-Нижньодніпровському районі м. Дніпропетровська Головного управління ДФС у Дніпропетровській області залишити без задоволення, а постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 9 вересня 2014 року та постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 8 липня 2015 року у справі № 804/4672/14 залишити без змін.

Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................
І.Я.Олендер
І.А. Гончарова 
 Р.Ф. Ханова ,
Судді Верховного Суду