ПОСТАНОВА
Іменем України

24 жовтня 2019 року 
м. Київ
справа №804/16078/15
касаційне провадження №К/9901/18854/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Шипуліної Т.М.,
суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Дніпропетровської митниці ДФС на постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22.12.2016 (головуючий суддя -   Юрко І.В., судді: Гімон М.М., Чумак С.Ю.) у справі № 804/16078/15 за позовом Публічного акціонерного товариства «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» до Дніпропетровської митниці ДФС про скасування картки відмови, визнання недійсним та скасування рішення,

В С Т А Н О В И В:

Публічне акціонерне товариство «Дніпровський металургійний комбінат                                 ім. Ф.Е. Дзержинського» звернулось до адміністративного суду з позовом до Дніпропетровської митниці ДФС, в якому просило: скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення від 29.05.2015                                              № 110010000/2015/20052; визнати недійсним та скасувати рішення від 29.05.2015          № 110010000/2015/600377/1 про коригування митної вартості товарів.
Дніпропетровський окружний адміністративний суд постановою від 21.01.2016 у задоволенні позову відмовив з підстави прийняття оскаржуваних актів індивідуальної дії на підставі та у межах повноважень, що передбачені чинними на час виникнення спірних правовідносин нормативно-правовими актами.
Дніпропетровський апеляційний адміністративний суд постановою від 22.12.2016 постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.01.2016 скасував та прийняв нову - про задоволення адміністративного позову. 
Не погоджуючись із рішенням суду апеляційної інстанції, Дніпропетровська митниця ДФС оскаржила його в касаційному порядку. 
В касаційній скарзі відповідач просить скасувати постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22.12.2016 та залишити без змін постанову Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 21.01.2016. 
В обґрунтування своїх вимог Дніпропетровська митниця ДФС посилається на порушення судом норм матеріального права, а саме: частини другої статті 19,            статті 67 Конституції України, статей 31, 33, 52, 53, 54, 58, 64, 337 Митного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), Угоди про застосування статті VII Генеральної угоди про тарифи й торгівлю 1994 року.
Зокрема, наголошує на тому, що подані позивачем документи не містили всіх необхідних відомостей на підтвердження заявленої митної вартості імпортованого товару.
Переглядаючи оскаржуване судове рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судом апеляційної інстанції норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ним норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що 29.04.2015 між                                  Публічним акціонерним товариством «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» (покупець) та Товариством з обмеженою відповідальністю «Русская горно-металлургическая компания» (продавець) укладено зовнішньоекономічний контракт купівлі-продажу № 15-0835-12, на підставі якого, з урахуванням додатку від 06.05.2015 № 3, сторони домовились, що продавець постачає на митну територію України на умовах СРТ - ст. Дніпродзержинськ Придніпровська з/д, Україна, товар, а саме - залізорудний концентрат в кількості 180000,00 тон за базовою ціною            1963,69 рублів РФ за одну тону при вмісті Fe 66%. Виробником товару є Відкрите акціонерне товариство «Стройленский ГОК», Російська Федерація.
04.06.2015 позивач шляхом подання митної декларації № 110010000/2015/20052 звернувся до Дніпропетровської митниці ДФС для митного оформлення вказаного товару. Митну вартість продукції заявлено за основним методом - за ціною договору, а саме - 1963,00 рублів РФ за тону.
Для підтвердження митної вартості товару Публічним акціонерним товариством «Дніпровський металургійний комбінат ім. Ф.Е. Дзержинського» до митної декларації додано контракт від 29.04.2015 № 15-0835-12, додаток до контракту від 06.05.2015          № 3, рахунок-фактуру (інвойс) від 25.05.2015 № БЕЛ0065 разом з додатками, рахунки від виробника товару, виписку з бухгалтерської документації.
За наслідками дослідження представлених документів, 29.05.2015 митний орган склав картку № 110010000 /2015/ 20052 , згідно з якою відмовив у митному оформленні товару, та прийняв рішення № 110010000/2015/600377/1 про коригування митної вартості товару, відповідно до якого його митну вартість визначено за резервним методом. 
Підставою для прийняття зазначених актів індивідуальної дії, за доводами відповідача, послугувало те, що: товар імпортовано за контрактом від 29.04.2015             № 15-0835-12, який заявлений декларантом як непрямий, тобто укладений не з виробником оцінюваного товару, а договір із третіми особами, що пов`язаний із договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається, не надано; в представлених до митного оформлення документах відсутнє зазначення вмісту Fe, від якого в пропорційному відношенні залежить ціна поставленого товару; рахунки постачальника-нерезидента та виробника не містять жодних печаток та штампів прикордонних служб, станцій та митниць; товариством не надано відомостей, що підтверджують транспортну складову у вартості оцінюваних товарів. 
За правилами частини першої статті 53 Митного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
У частині другій цієї статті наведений перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів.
Частиною третьою статті 53 Митного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) встановлено обов`язок декларанта або уповноваженої ним особи на письмову вимогу органу доходів і зборів протягом               10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно з положенням частини четвертої вказаної статті у разі якщо орган доходів і зборів має обґрунтовані підстави вважати, що існуючий взаємозв`язок між продавцем і покупцем вплинув на заявлену декларантом митну вартість, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів, крім документів, зазначених у частинах другій та третій цієї статті, подає (за наявності) визначені в ній документи.
Відповідно до частини першої статті 54 Митного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється органом доходів і зборів під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості.
Аналіз наведених норм дає підстави для висновку, що органи доходів і зборів мають право здійснювати контроль правильності обчислення декларантом митної вартості, але ці повноваження здійснюються у спосіб, визначений законом, зокрема, витребовування додаткових документів на підтвердження задекларованої митної вартості може мати місце тільки у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей. Такі сумніви можуть бути зумовлені неповнотою поданих документів для підтвердження заявленої митної вартості товарів, невідповідністю характеристик товарів, зазначених у поданих документах, митному огляду цих товарів, порівнянням рівня заявленої митної вартості товарів з рівнем митної вартості ідентичних або подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, і таке інше.
Наявність в органу доходів і зборів обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів.
Разом з тим, витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 Митного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин). Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Згідно з положеннями статті 57 Митного кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість);                           ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59, 60 Митного кодексу України за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до   статті 63 цього Кодексу.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
У разі якщо неможливо застосувати жоден із зазначених методів, митна вартість визначається за резервним методом відповідно до вимог, встановлених статтею 64 цього Кодексу.
Таке правозастосування узгоджується з висновком Верховного Суду України, викладеним у постанові від 31.03.2015 у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Південьмортранс» до Південної митниці Міністерства доходів і зборів України, Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, третя особа - Товариство з обмеженою відповідальністю «Агрос-Нова», про визнання протиправними і скасування рішення та картки відмови, який має враховуватись при застосуванні норм права у подібних правовідносинах відповідно до підпункту 8 пункту 1 розділу VII «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в суді апеляційної інстанції) судове рішення повинно бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права з урахуванням юридичної сили правового акта в ієрархії національного законодавства, що регулює спірні правовідносини, подібні правовідносини (аналогія закону), або за відсутності такого закону - на підставі конституційних принципів і загальних засад права (аналогія права), принципів верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини при дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені під час судового розгляду справи з урахуванням вимог статті 70 цього Кодексу щодо належності та допустимості доказів або обставин, які не підлягають доказуванню.
При цьому згідно зі статтею 207 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в суді апеляційної інстанції) постанова суду апеляційної інстанції включає, зокрема, мотивувальну частину із зазначенням: встановлених судом апеляційної інстанції обставин із посиланням на докази, а також мотивів неврахування окремих доказів; мотивів, з яких суд апеляційної інстанції виходив при прийнятті постанови, і положення закону, яким він керувався.
Утім, суд апеляційної інстанції не здійснив перевірку правильності всіх висновків суду першої інстанції по суті спору.
Зокрема, Дніпропетровським апеляційним адміністративним судом взагалі не перевірено обставини щодо відсутності в наданих позивачем до митного оформлення документах зазначення вмісту Fe, від якого в пропорційному відношенні залежить ціна імпортованого товару.
За правилами частини другої статі 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
Таким чином, постановлене у справі рішення Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду підлягає скасуванню, а справа - направленню на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
Під час нового розгляду справи суду апеляційної інстанції необхідно врахувати викладене, всебічно і повно перевірити всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінити докази, що мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, і, в залежності від встановленого, правильно визначити норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, прийняти обґрунтоване і законне судове рішення. 
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України,

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Дніпропетровської митниці ДФС задовольнити частково.
Постанову Дніпропетровського апеляційного адміністративного суду від 22.12.2016 у справі № 804/16078/15 скасувати.
Справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду:                                                                            Т.М. Шипуліна

                                                                                                    Л.І. Бившева
                                                                                                    
                                                                                                                В.В. Хохуляк