ПОСТАНОВА
Іменем України

28 листопада 2019 року 
Київ
справа №703/3077/16-а
адміністративне провадження №К/9901/23333/18
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Бучик А.Ю., 
суддів: Мороз Л.Л., Рибачука А.І.,
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - Майстренко Тетяни Володимирівни на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 27.02.2017 у справі №703/3077/16-а за позовом ОСОБА_1 до Смілянського об`єднаного управління Пенсійного фонду України Черкаської області, третя особа - Територіальне управління Державної судової адміністрації України у Черкаській області, про зобов`язання вчинити певні дії, 
УСТАНОВИВ:
Позивач звернулася до суду з адміністративним позовом, у якому просила:
- зобов`язати Смілянське об`єднане управління Пенсійного фонду України Черкаської області (далі - Смілянське ОУПФУ) нарахувати та виплатити їй щомісячне довічне грошове утримання за період з 06.08.2015 по 07.06.2016 включно, виходячи з довідки про розмір суддівської винагороди ТУ ДСА України в Черкаській області №2781-04/15 від 14.08.2015, без обмеження щодо його максимального розміру та з врахуванням виплачених сум.
В обґрунтування позовних вимог зазначала, що право на отримання довічного грошового утримання вона набула одночасно з прийняттям Верховною Радою України рішення про її звільнення у відставку, а тому для обчислення розміру довічного грошового утримання необхідно брати розмір грошового забезпечення як судді, яке вона отримувала на момент прийняття Верховною Радою України рішення про її відставку. Між тим зауважує на тому, що тимчасове її перебування у штаті суду, як судді, строк повноважень якого закінчився, не має включатись до розрахунку розміру її щомісячного довічного грошового утримання, у зв`язку з неотриманням нею доплат за вислугу років.
Постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 грудня 2016 року  позов задоволено частково.
Зобов`язано Смілянське ОУПФУ нарахувати та виплатити позивачу щомісячне довічне грошове утримання за період з 06.08.2015 по 07.06.2016 включно, виходячи з розміру суддівської винагороди, зазначеної в довідці ТУ ДСА в Черкаській області №2781-04/15 від 14.08.2015, з врахуванням виплачених сум.
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 27 лютого           2017 року скасовано постанову Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 грудня 2016 року та прийнято нову постанову, якою у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з постановою суду апеляційної інстанції, представник позивача подала касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судом апеляційної  інстанції норм матеріального та процесуального права, просить її скасувати та  залишити в силі постанову суду першої інстанції.
В обґрунтування касаційної скарги посилається на те, що суд апеляційної інстанції не врахував, що суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за вислугу років, а відтак щомісячне довічне грошове утримання розраховується виходячи з посадового окладу та доплат за вислугу років судді, який працює на відповідній посаді. Зазначає, що якщо заробітна плата судді складається лише з посадового окладу і він не має доплати за вислугу років, тот він не може мати права на вихід у відставку, а позивач набула право на вихід у відставку.
Ухвалою  Вищого адміністративного суду України від 22 травня 2017  року відкрито касаційне провадження.
Справу передано до Верховного Суду.
Відповідач правом на подання відзиву на касаційну скаргу не скористався.
У зв`язку із відсутністю клопотань від усіх учасників справи про розгляд справи за їх участю, ця справа розглядалася в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами відповідно до пункту 1 частини першої статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи касаційної скарги, перевіривши правильність застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає  задоволенню з огляду на таке. 
Судами встановлено, що позивач в період з 03.07.1992 до 06.08.2015 обіймала посаду судді у Смілянському міськрайонному суді Черкаської області. Станом на 06.08.2015 стаж її роботи на посаді судді склав 23 роки 01 місяць 05 днів.
Постановою Верховної Ради України від 16.07.2015 позивача було звільнено з посади судді у зв`язку із поданням заяви про відставку, а наказом голови Смілянського міськрайонного суду Черкаської області від 05.08.2015 відраховано зі штату суду з 06.08.2015.
Станом на 16.07.2015 розмір місячної заробітної плати позивача складав 19488 грн (посадовий оклад - 12180 грн, доплата за вислугу років 60% - 7308 грн), що підтверджується довідкою ТУ ДСА України в Черкаській області від 14.08.2015 за №2781-04/15.
Станом на 06.08.2015 розмір місячної заробітної плати позивача складав 12180 грн (посадовий оклад), що підтверджується довідкою ТУ ДСА України в Черкаській області від 10.08.2015 за №2670-04/15.
19 серпня 2015 року позивач звернулась до відповідача із заявою про призначення їй щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, надавши всі необхідні для цього документи, у тому числі і дві довідки про розмір грошового забезпечення, яке вона отримувала працюючи на посаді судді: одна з яких відображає розмір її заробітної плати станом на момент прийняття Верховною Радою України постанови про її звільнення (довідка ТУ ДСА України у Черкаській області від 14.08.2015 № 2781-04/15), а інша - на момент фактичного відрахування її зі штату суддів (довідка ТУ ДСА України у Черкаській області від 10.08.2015 № 2670-04/15).
Листом від 18.09.2015 № 9730/03 відповідач повідомив позивача про відсутність підстав для призначення щомісячного грошового утримання судді у відставці з посиланням п. 5 розділу III Прикінцевих положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення" від 02.03.2015 № 213-VIII, згідно з яким з 01.06.2015 скасовано норми щодо пенсійного забезпечення осіб, яким щомісячне довічне грошове утримання призначається відповідно до Закону України "Про судоустрій і статус суддів".
Не погоджуючись з підставами відмови у призначенні щомісячного грошового утримання судді у відставці, позивач звернулася за захистом своїх конституційних прав та законних інтересів.
Постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 грудня 2015 року, яка набрала законної сили, позов ОСОБА_1 до УПФУ в м. Сміла та Смілянському районі Черкаської області задоволено. Визнано протиправною відмову УПФУ в м. Сміла та Смілянському районі Черкаської області в призначенні позивачу довічного грошового утримання. Зобов`язано УПФУ в м. Сміла та Смілянському районі Черкаської області призначити та виплачувати ОСОБА_1 з 06.08.2015 щомісячне довічне грошове утримання в розмірі 70% від грошового утримання судді, виходячи з розміру грошового утримання судді на день його призначення. 
На виконання вказаного судового рішення позивачу призначено довічне грошове утримання судді, проте для обчислення його розміру відповідач застосував розмір заробітної плати позивача, визначений у довідці ТУ ДСА України в Черкаській області від 10.08.2015 №2670-04/15 в розмірі 12180 грн, про що позивача було повідомлено листом від 25.04.2016 за вих.№34/3-10. На підставі такого розрахунку розмір щомісячного довічного грошового утримання позивача за період з 06.08.2015 по 07.06.2016 склав 8526 грн.
Не погоджуючись з діями відповідача щодо обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання за період з 06.08.2015 по 07.06.2016, позивач звернулась до суду з вказаним позовом.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що розрахунок щомісячного довічного грошового утримання позивача має здійснюватись з урахуванням доплати за вислугу років, оскільки щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у частці від грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.
Скасовуючи постанову суду першої інстанції та відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд апеляційної інстанції виходив з того, що оскільки постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 грудня 2015 року підтверджено право позивача на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді в розмірі 70% від грошового утримання судді, починаючи з 06.08.2015, то відповідач правомірно нарахував та виплатив позивачу щомісячне довічне грошове утримання за спірний період саме на підставі довідки ТУ ДСА України в Черкаській області від 10.08.2015 №2670-04/15, згідно з якою заробітна плата позивача, після відрахування зі штату суду з 06.08.2019 склала 12180,00 грн. 
Колегія суддів, дослідивши спірні правовідносини, зазначає таке. 
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 статті 126 Конституції України визначено, що незалежність і недоторканість суддів гарантується Конституцією та Законами України.
Невід`ємною складовою статусу суддів є їх незалежність, яка забезпечується, у тому числі, гарантуванням фінансування діяльності та належного матеріального забезпечення суддів, їх правового та соціального захисту, що відображено у статті 130 Конституції України (у редакції Закону України від 02.06.2016 №1401-VIII). Забезпечення державного фінансування функціонування діяльності суддів є однією з умов стабільності їхньої роботи, на що неодноразово у своїх рішеннях звертав увагу Конституційний Суд України (пп. 1.3 п. 1 резолютивної частини Рішення від 01.12.2004 №19-рп/2004, п. 7 рішення від 11.10.2005 №8-рп/2005, абз. 5 пп. 3.3 п. 3 мотивувальної частини Рішення від 18.06.2007 №4-рп/2007, абз. 3 пп. 2.2 п. 2 Рішення від 03.06.2013 №3-рп/2013 т.і.).
В цих же рішеннях Конституційний Суд України зазначив, що щомісячне довічне грошове утримання - це особлива форма соціального забезпечення суддів, зміст якої полягає у гарантованій державою щомісячній звільненій від сплати податків грошовій виплаті, що слугує забезпеченню їх належного матеріального утримання, в тому числі, після звільнення від виконання обов`язків судді. Будь-яке зниження рівня гарантій незалежності суддів суперечить конституційній вимозі неухильного забезпечення незалежного правосуддя. Щомісячне довічне грошове утримання судді у встановленому розмірі спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага.
Зміна порядку нарахування щомісячного довічного грошового утримання судді, внаслідок чого зменшується його розмір є звуженням обсягу права судді на щомісячне довічне грошове утримання, що не узгоджується з конституційним положенням про недопустимість звуження змісту чи обсягу гарантій незалежності суддів в контексті положень статті 126 Конституції України.
Щомісячне довічне грошове утримання судді, який вийшов у відставку, та пенсія є різними поняттями та права на них виникають з різних підстав. У своєму Рішенні від 03.06.2013 №3-рп/2013 Конституційний Суд України зазначив, що визначені Конституцією та законами України гарантії незалежності суддів є невід`ємним елементом їх статусу, поширюються на всіх суддів України та є необхідною умовою здійснення правосуддя неупередженим, безстороннім і справедливим судом. Такими гарантіями є надання їм за рахунок держави матеріального забезпечення (суддівська винагорода, пенсія, щомісячне довічне грошове утримання тощо) та надання їм у майбутньому статусу судді у відставці. Щомісячне довічне грошове утримання судді спрямоване на забезпечення гідного його статусу життєвого рівня, оскільки суддя обмежений у праві заробляти додаткові матеріальні блага, зокрема обіймати будь-які інші оплачувані посади, виконувати іншу оплачувану роботу. Конституційний принцип незалежності суддів означає, в тому числі, конституційно обумовлений імператив охорони матеріального забезпечення суддів від його скасування чи зниження досягнутого рівня без відповідної компенсації як гарантію недопущення впливу або втручання у здійснення правосуддя.
Як встановлено судами, постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 грудня 2015 року, яка набрала законної сили, підтверджено право позивача на отримання щомісячного довічного грошового утримання судді в розмірі 70% від грошового утримання судді, починаючи з 06.08.2015. При цьому в мотивувальній частині рішення суд зазначив, що розмір довічного грошового утримання позивача як судді у відставці передбачений ч. 3 ст. 138 Закону України №2453-VI від  07.07.2010 "Про судоустрій і статус суддів" (далі - Закон №2453-VI), в редакції, чинній на момент подання заяви про відставку (10.06.2014). 
Натомість питання про визначення бази розміру грошового забезпечення судді, з якого має обчислюватись щомісячне довічне грошове утримання позивача, не було предметом судового розгляду, оскільки між сторонами не було спору з цього приводу. 
Норми Закону №2453-VI, які визначають зміст щомісячного довічного грошового утримання судді, неодноразово зазнавали змін, оскільки змінювались Законами України від 08.07.2011 №3668-VI, від 28.12.2014 №76-VIII, від 12.02.2015 №192-VIII, від 02.03.2015 №213-VIII. Проте сутність цих норм залишалась незмінною і полягає у тому, що щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у частці від грошового утримання судді, який працює на відповідній посаді.
Розмір суддівської винагороди працюючого судді складається з посадового окладу та доплат (за вислугу років, перебування на адміністративній посаді в суді, науковий ступінь, роботу, яка передбачає доступ до державної таємниці), що передбачалось ст. 133 Закону №2453-VI.
Починаючи з 01.01.2015 в Україні на законодавчому рівні запроваджено новий підхід до визначення розміру суддівської винагороди для суддів, які хоча і обіймають посаду судді, але не здійснюють правосуддя. Такий підхід обумовлюється особливостями призначення на посаду та звільнення з посади судді, оскільки зазначені питання регулюються і законодавством про працю (Кодекс законів про працю України) і спеціальним законом про судоустрій і статус суддів.
Відповідно до ч. 4 ст. 120, ч. 3 ст. 122 Закону №2453-VI суддя здійснює свої повноваження до прийняття Верховною Радою України постанови про звільнення його з посади судді. Наявність постанови Верховної Ради України про звільнення судді з посади є підставою для винесення наказу головою суду про відрахування судді зі штату суду (п. 4 ч. 1 ст. 24 Закону №2453-VI).
Таким чином, припинення повноважень судді і його звільнення (в контексті положень КЗпП, що полягає у припиненні трудових відносин шляхом відрахування судді зі штату суду) не є тотожними поняттями.
За змістом статті 52 Закону №2453-VI статус судді передбачає наявність трьох ознак: 1) призначення чи обрання суддею у встановленому законом порядку, 2) обіймання штатної суддівської посади в одному з судів України і 3) наявність у судді повноважень на здійснення правосуддя.
Системний аналіз змісту положень ст.ст. 52, 120, 133, 141 Закону №2453-VI свідчить, що щомісячне довічне грошове утримання залежить від розміру суддівської винагороди судді, яку він отримував на момент прийняття рішення Верховною Радою України про звільнення судді у відставку, тобто до моменту втрати повноважень здійснювати правосуддя.
Відповідно до абз. 6 п. 2.1 Порядку подання документів для призначення (перерахунку) і виплати щомісячного довічного грошового утримання суддям у відставці органами Пенсійного фонду України, затвердженого постановою Пенсійного фонду України №3-1 від 25.01.2008, до заяви про призначення щомісячного довічного утримання судді у відставці додається, зокрема, довідка про заробітну плату для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, форма якої затверджена додатком №2 до Порядку. 
Отже, при обчисленні розміру щомісячного довічного грошового утримання судді мають застосовувати той розмір заробітної плати судді (суддівської винагороди), який зазначений у наданій суддею у відставці довідці.
Як встановлено судами, при зверненні до відповідача із заявою про призначення щомісячного довічного грошового утримання позивач подала дві довідки, які визначають розмір суддівської винагороди для обчислення розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. Зазначені довідки видані ТУ ДСАУ у Черкаській області. Довідка від 10.08.2015 №2670-04 визначає, що розмір заробітної плати позивача, яка враховується при призначенні щомісячного довічного грошового утримання, станом на 06.08.2015 складає 12180грн, а довідка від 14.08.2015 №2781-04 визначає такий розмір заробітної плати станом на 16.07.2015 в сумі 19488 грн.
Відповідач здійснив розрахунок та виплату позивачу щомісячного довічного грошового утримання із застосуванням довідки від 10.08.2015 №2670-04, обґрунтовуючи свої дії тим, що здійснював обчислення такого розміру відповідно до судового рішення. Проте не взяв до уваги, що постановою Придніпровського районного суду м. Черкаси від 17 грудня 2015 року, не визначено змісту розміру суддівської винагороди, з якої має обчислюватись щомісячне довічне грошове утримання позивача, та проігнорував вимоги Закону №2453-VI, який визначає, що щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці має обчислюватись з розміру суддівської винагороди, яку отримувала позивач на момент прийняття Верховною Радою України постанови про її звільнення з посади судді (16.07.2015).
Разом з тим, положеннями ч. 6 ст. 141 Закону №2453-VI (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачалося обмеження максимального розміру щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці (з урахуванням надбавок, підвищень, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги, пенсії за особливі заслуги перед Україною, індексації та інших доплат до пенсії, встановлених законодавством, крім доплати до надбавок окремим категоріям осіб, які мають особливі заслуги перед Батьківщиною). Зазначені положення втратили чинність 08.06.2016 згідно з Рішенням Конституційного Суду України від 08.06.2016 №4-рп/2016. В період до 07.06.2016 ці положення діяли, а тому розрахунок розміру щомісячного довічного грошового утримання у цей період здійснювався з обмеженням його максимального розміру.
З огляду на наведене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції та доводами касаційної скарги, що щомісячне довічне грошове утримання позивача як судді у відставці має обчислюватись з розміру суддівської винагороди, яку вона отримувала на момент прийняття Верховною Радою України постанови про її звільнення з посади судді (16.07.2015).
Відповідно до статті 352 КАС України, суд касаційної інстанції скасовує постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково і залишає в силі судове рішення суду першої інстанції у відповідній частині, якщо встановить, що судом апеляційної інстанції скасовано судове рішення, яке відповідає закону. 
Враховуючи, що судом першої інстанції правильно застосовано норми матеріального права, касаційна скарга підлягає задоволенню, а рішення суду апеляційної інстанції скасуванню із залишенням в силі постанови суду першої інстанції. 
Відповідно до ч. 6 ст. 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем при подачі касаційної скарги сплачено судовий збір в розмірі 661,44 (квитанція № 0.0.739456281.1 від 05 квітня 2017 року).
Таким чином, враховуючи, що касаційна скарга підлягає задоволенню, касаційний суд вважає за необхідне стягнути на користь позивача з Смілянського ОУПФУ суму судового збору в розмірі 661,44 грн. 
Керуючись статтями 139, 345, 352, 355, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - Майстренко Тетяни Володимирівни задовольнити.
Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 27 лютого 2017 року  скасувати.
Постанову Придніпровського районного суду м. Черкаси від 16 грудня 2016 року  залишити в силі.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена.

Головуючий                                              А. Ю. Бучик

Судді:                     Л. Л. Мороз 

                                              А. І. Рибачук