П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ  УКРАЇНИ
 
18 вересня 2019 року
м. Київ
 
Справа № 826/16178/18 
Провадження № 11-192апп19
 
Велика Палата Верховного Суду у складі:
судді-доповідача Золотнікова О. С.,
суддів Анцупової Т. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Власова Ю. Л., Гриціва М. І., Гудими Д. А., Єленіної Ж. М., Князєва В. С., Лобойка Л. М., Лященко Н. П., Прокопенка О. Б., Пророка В. В., Рогач Л. І., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.
розглянула в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 жовтня 2018 року (суддя Каракашьян С. К.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року (судді Мельничук В. П., Ісаєнко Ю. А., Лічевецький І. О.) у справі № 826/16178/18 за позовом ОСОБА_1 до приватного нотаріуса Київського міського нотаріального округу Олефіренко Катерини Миколаївни (далі - Нотаріус) про визнання протиправними й скасування рішень та
ВСТАНОВИЛА:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
1.                 У жовтні 2018 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Нотаріуса, у якому просив визнати протиправними й скасувати рішення відповідача від 20 грудня 2017 року з індексним номером 38857146 про державну реєстрацію іпотеки квартири АДРЕСА_1 (далі - спірне нерухоме майно), яка належить позивачу на праві власності, та від цього ж дня з індексним номером 38857079 про державну реєстрацію заборони відчуження спірного нерухомого майна. 
2.                 На обґрунтування позову ОСОБА_1 зазначив, що Нотаріус прийняв оскаржувані рішення з порушенням вимог Закону України від 01 липня 2004 року № 1952-IV «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» (далі - Закон № 1952-ІV), зокрема: рішення прийнято з суперечностями між заявленими та вже зареєстрованими речовими правами на нерухоме майно та їх обтяженнями; не повідомлено власника об`єкта нерухомого майна про отримання заяви на проведення реєстраційних дій; заяву про реєстрацію прав на нерухоме майно прийнято з порушенням порядку черговості.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
3.        Окружний адміністративний суд міста Києва ухвалою від 11 жовтня 2018 року відмовив у відкритті провадження у справі на підставі пункту 1 частини першої статті 170 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), оскільки позов не належить розглядати за правилами адміністративного судочинства.
4.        Шостий апеляційний адміністративний суд постановою від 20 грудня 2018 року ухвалу суду першої інстанції залишив без змін.
5.        Відмовляючи у відкритті провадження в адміністративній справі, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, керувався тим, що вимоги про скасування рішень Нотаріуса фактично спрямовані на відновлення права власності позивача, тому цей спір є приватноправовим і не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, оскільки має вирішуватися за правилами цивільного судочинства.
Короткий зміст та обґрунтування наведених у касаційній скарзі вимог
6.        Не погодившись із рішеннями судів попередніх інстанцій, позивачподав касаційну скаргу, на обґрунтування якої зазначив, що суди першої та апеляційної інстанцій помилково визначили предметну юрисдикцію спору, оскільки основні доводи позивача ґрунтуються на тому, що відповідач як суб`єкт владних повноважень, приймаючи оскаржувані рішення, діяв всупереч вимогам Закону № 1952-ІV. Виконання чи невиконання умов цивільно-правової угоди не є безпосередньою підставою для звернення до адміністративного суду з цим позовом.
7.        У зв`язку з викладеним ОСОБА_1 просить скасувати оскаржувані судові рішення, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Позиція інших учасників справи
8.        На час розгляду справи відповідач відзиву на касаційну скаргу не надіслав.
Рух касаційної скарги
9.        Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду ухвалою від 08 лютого 2019 року відкрив касаційне провадження в цій справі, а ухвалою від 26 лютого 2019 року передав її на розгляд Великої Палати Верховного Суду відповідно до частини шостої статті 346 КАС України, а саме у зв`язку з оскарженням учасником справи судових рішень з підстав порушення правил предметної юрисдикції.
10.             Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 березня 2019 року справу передано судді Великої Палати Верховного Суду Саприкіній І. В.
11.   Велика Палата Верховного Суду ухвалою від 04 квітня 2019 року прийняла та призначила цю справу до касаційного розгляду в порядку письмового провадження без виклику її учасників з огляду на практику Європейського суду з прав людини про доцільність розгляду справи на основі письмових доказів у випадках, коли повинні вирішуватися тільки питання права (рішення від 26 травня 1988 року у справі «Екбатані проти Швеції»).
12.             06 червня 2019 року згідно з розпорядженням керівника апарату Верховного Суду № 15/0/30-19, виданого на підставі рішення зборів суддів Верховного Суду в Касаційному адміністративному суді від 20 травня 2019 року № 12 «Про дострокове вибуття судді Саприкіної І. В. зі складу Великої Палати Верховного Суду», відповідно до підпункту 2.3.50 Положення про автоматизовану систему документообігу суду, затвердженого рішенням Ради суддів України від 26 листопада 2010 року № 30, та пункту 3.2 Тимчасових засад використання автоматизованої системи документообігу суду та визначення складу суду у Верховному Суді, затверджених постановою Пленуму Верховного Суду від 14 грудня 2017 року № 8, призначено повторний автоматизований розподіл цієї справи.
13.             Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 червня 2019 року справу передано судді Великої Палати Верховного Суду Золотнікову О. С.
ПОЗИЦІЯ ВЕЛИКОЇ ПАЛАТИ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Релевантні джерела права й акти їх застосування. Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи
14.             Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод від 04 листопада 1950 року (далі - Конвенція) кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
15.             Згідно із частиною першою статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
16.             На підставі пункту 7 частини першої статті 4 КАС України суб`єктом владних повноважень є орган державної влади, орган місцевого самоврядування, їх посадова чи службова особа, інший суб`єкт при здійсненні ними публічно-владних управлінських функцій на підставі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень, або наданні адміністративних послуг.
17.        Пунктом 1 частини першої статті 19 КАС України визначено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах фізичних чи юридичних осіб із суб`єктом владних повноважень щодо оскарження його рішень (нормативно-правових актів чи індивідуальних актів), дій чи бездіяльності, крім випадків, коли для розгляду таких спорів законом установлено інший порядок судового провадження.
18.        Отже, до компетенції адміністративних судів належать спори фізичних чи юридичних осіб з органом державної влади, органом місцевого самоврядування, їхньою посадовою або службовою особою, предметом яких є перевірка законності рішень, дій чи бездіяльності цих органів (осіб), прийнятих або вчинених ними під час здійснення владних управлінських функцій, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
19.        Публічно-правовий спір має особливий суб`єктний склад. Участь суб`єкта владних повноважень є обов`язковою ознакою для того, щоб класифікувати спір як публічно-правовий. Проте сама собою участь у спорі суб`єкта владних повноважень не дає підстав ототожнювати спір з публічно-правовим та відносити його до справ адміністративної юрисдикції.
20.        Під час визначення предметної юрисдикції справ суди повинні виходити із суті права та/або інтересу, за захистом якого звернулася особа, заявлених вимог, характеру спірних правовідносин, змісту та юридичної природи обставин у справі.
21.        Визначальною ознакою справи адміністративної юрисдикції є суть (зміст, характер) спору. Публічно-правовий спір, на який поширюється юрисдикція адміністративних судів, є спором між учасниками публічно-правових відносин і стосується саме цих відносин.
22.        Разом з тим приватноправові відносини вирізняються наявністю майнового чи немайнового інтересу учасника. Спір має приватноправовий характер, якщо він обумовлений порушенням або загрозою порушення приватного права чи інтересу, як правило майнового, конкретного суб`єкта, що підлягає захисту в спосіб, передбачений законодавством для сфери приватноправових відносин, навіть якщо до порушення приватного права чи інтересу призвели управлінські дії суб`єктів владних повноважень.
23.        Як убачається з матеріалів позовної заяви, 08 липня 2016 року між ОСОБА_1 (покупець) і Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Інвест гарант актив» (далі - ТОВ «ФК «Інвест гарант актив») (продавець) укладено договір купівлі-продажу спірного нерухомого майна. Цей договір посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Савчук О. А. і зареєстрований в реєстрі за № 978. 
24.        Відповідно до інформаційної довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 08 липня 2016 року № 63127655 за ОСОБА_1 зареєстроване право власності на спірне нерухоме майно. 
25.        Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 02 жовтня 2018 року № 139797170 Нотаріус 20 грудня 2017 року вніс запис про іпотеку за № 24056551 та запис про обтяження спірного нерухомого майна за № 24056632, які здійснено на підставі прийнятих відповідачем рішень про державну реєстрацію прав та їх обтяжень від 20 грудня 2017 року з індексними номерами 38857146, 38857079.
26.        Іпотекодержателем та обтяжувачем зазначено Публічне акціонерне товариство «Акціонерний банк «Укргазбанк» (далі - АТ «АБ «Укргазбанк»), а іпотекодавцем та особою, майно якої обтяжується, - Публічне акціонерне товариство «Автомобільна компанія «Укртранс» (далі - АТ «АК «Укртранс»).
27.        Вказані реєстраційні дії були вчинені Нотаріусом на підставі іпотечного договору від 28 листопада 2008 року № 3622 (з урахуванням відповідних договорів про внесення змін до вказаного договору), посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Голубничою О. В., та рішення Господарського суду міста Києві від 23 грудня 2015 року.
28.        За твердженням позивача, заяву про державну реєстрацію іпотеки та заборони відчуження квартири відповідачу було подано АТ «АБ «Укргазбанк» щодо майна АТ «АК «Укртранс». Однак спірне нерухоме майно позивач придбав у ТОВ «ФК «Інвест гарант актив» та ніяких угод з АТ «АК «Укртранс» не укладав.
29.        Отже, у цій справі ОСОБА_1 , заявляючи вимоги про визнання протиправними й скасування оскаржуваних рішень Нотаріуса, фактично оскаржує заявлене АТ «АБ «Укгазбанк» право іпотеки та заборону відчуження належного йому спірного нерухомого майна, тобто позов заявлено на захист права власності позивача.
30.        Таким чином, спірні правовідносини пов`язані із захистом речового права позивача, що свідчить про приватноправовий, а не публічно-правовий характер спірних правовідносин.
31.        Відповідно до частини першої статті 4 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
32.        На підставі частини першої статті 19 ЦПК України суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи, що виникають із цивільних, земельних, трудових, сімейних, житлових та інших правовідносин, крім справ, розгляд яких здійснюється в порядку іншого судочинства.
33.        Згідно з пунктом 10 частини другої статті 16 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) до способів захисту цивільних прав та інтересів належить, зокрема, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
34.        Частиною першою статті 21 ЦК України передбачено, що суд визнає незаконним та скасовує правовий акт індивідуальної дії, виданий органом державної влади, органом влади Автономної Республіки Крим або органом місцевого самоврядування, якщо він суперечить актам цивільного законодавства і порушує цивільні права або інтереси. Таким чином, визнання незаконними рішень суб`єкта владних повноважень може бути способом захисту цивільного права або інтересу.
35.        За змістом наведених правових положень суд шляхом вчинення провадження у справах здійснює захист осіб, права й охоронювані законом інтереси яких порушені або оспорюються. Розпорядження своїм правом на захист є приписом цивільного законодавства і полягає в наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором.
36.        Установивши наявність в особи, яка звернулася з позовом, суб`єктивного матеріального права або охоронюваного законом інтересу, про захист якого подано позов, суд з`ясовує наявність чи відсутність факту його порушення або оспорення і відповідно ухвалює рішення про захист порушеного права або відмовляє позивачу в захисті, встановивши безпідставність та (або) необґрунтованість заявлених вимог.
37.        Беручи до уваги наведене, а також ураховуючи, що спірні правовідносини пов`язані із захистом порушеного речового права позивача, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що цей спір стосується приватноправових відносин і не підлягає розгляду в порядку адміністративного судочинства, а має вирішуватися судами за правилами ЦПК України.
38.        При цьому визначальним принципом здійснення правосуддя в адміністративних справах є принцип офіційного з`ясування всіх обставин у справі з обов`язком суб`єкта владних повноважень доказувати правомірність своїх дій, бездіяльності чи рішень, на відміну від визначального принципу цивільного судочинства, який полягає у змагальності сторін. Суд, який розглянув справу, не віднесену до його юрисдикції, не може вважатися «судом, встановленим законом» у розумінні пункту 1 статті 6 Конвенції.
39.             Аналогічний висновок щодо застосування норм процесуального права у подібних відносинах викладений у постановах Великої Палати Верховного Суду від 11 та 17 квітня 2018 року (справи № 826/366/16 (провадження № 11-96апп18) та № 815/6956/15 (провадження № 11-192апп18) відповідно).
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
40.        З огляду на викладене Велика Палата Верховного Суду вважає, що суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, дійшов правильного висновку про те, що спір у цій справі не може бути розглянутий в порядку адміністративного судочинства, а тому правильно відмовив у відкритті провадження у справі.
41.        Відповідно до пункту 1 частини першої статті 349 КАС Українисуд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.
42.        Згідно із частиною першою статті 350 КАС Українисуд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. 
43.        Оскільки оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанцій прийняті з додержанням норм матеріального та процесуального права, а правових висновків судів попередніх інстанцій скаржник не спростував, Велика Палата Верховного Суду не вбачає підстав для задоволення касаційної скарги.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Велика Палата Верховного Суду
ПОСТАНОВИЛА:
1. Касаційну скаргу  ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Ухвалу Окружного адміністративного суду міста Києва від 11 жовтня 2018 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 грудня 2018 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною й оскарженню не підлягає.
 
Суддя-доповідач                                                                                                  О. С. Золотніков
 
Судді:                            Т. О. Анцупова                                                       Л. М. Лобойко
 
                                      С. В. Бакуліна                                                         Н. П. Лященко
 
                                               В. В. Британчук                                                     О. Б. Прокопенко
 
                                      Ю. Л. Власов                                                           В. В. Пророк
 
                                               М. І. Гриців                                                              Л. І. Рогач
 
                                      Д. А. Гудима                                                                       В. Ю. Уркевич
 
Ж. М. Єленіна                                                         О. Г. Яновська
 
                                      В. С. Князєв