П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М  У К РА Ї Н И
 
5 вересня 2019 року           
м. Київ                                                                      
 
Провадження № 11-481сап19
Велика Палата Верховного Суду у складі:
головуючого судді Князєва В. С.,
судді-доповідача Прокопенка О. Б.,
суддів Антонюк Н. О., Анцупової Т. О., Бакуліної С. В., Британчука В. В., Власова Ю. Л., Гриціва М. І., Гудими Д. А., Єленіної Ж. М., Кібенко О. Р., Лященко Н. П., Пророка В. В., Рогач Л. І., Ситнік О. М., Ткачука О. С., Уркевича В. Ю., Яновської О. Г.,
 
за участю секретаря судового засідання Ключник А. Ю., 
представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 ,
представника Вищої ради правосуддя -Ліходій О. О.,
розглянувши в судовому засіданні справу за скаргою  ОСОБА_1 на рішення Вищої ради правосуддя (далі - ВРП) від 9 квітня 2019 року 
№ 1090/0/15-19 «Про залишення без змін рішення Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 5 грудня 2018 року № 3721/3дп/15-18 про притягнення судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя     ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності»,
УСТАНОВИЛА:
У травні 2019 року   ОСОБА_1 оскаржила до Великої Палати Верховного Суду рішення ВРП від 9 квітня 2019 року № 1090/0/15-19«Про залишення без змін рішення Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 5 грудня 2018 року № 3721/3дп/15-18 про притягнення судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності» (далі - рішення ВРП).
На обґрунтування наведених у скарзі вимог   ОСОБА_1 зазначила про те, що рішення ВРП  є протиправним та таким, що постановлене з порушенням вимог пункту 4 частини першої статті 52 Закону України від 21 грудня 2016 року 
№ 1798-VІІІ «Про Вищу раду правосуддя» (далі - Закон № 1798-VІІІ), а саме: не містить посилань на визначені законом підстави дисциплінарної відповідальності судді та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків. 
Вважає, що ВРП неправильно оцінила докази при розгляді дисциплінарної справи, розгляд скарги на рішення Третьої Дисциплінарної палати ВРП від 5 грудня 2018 року був поверхневим і не відповідав принципам рівності сторін, безсторонності та неупередженості, ВРП помилково та вибірково розглянула доводи її скарги. Висновки ВРП, що суддею внаслідок недбалості незаконно відмовлено громадянину Адоєвцеву С. Є. у доступі до правосуддя, чим допущено дисциплінарний проступок, передбачений підпунктом «а» пункту 1 частини першої статті 106 Закону України від 2 червня 2016 року № 1402-VІІІ «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 1402-VІІІ), є помилковими, оскільки не передбачені цією нормою.
Наголошує, що скарга на її дії як судді надійшла до ВРП не від учасника кримінального провадження, а від сторонньої особи, яка не є учасником провадження.
Просить скасувати рішення ВРП.
ВРП у своєму відзиві на скаргу, посилаючись на частину першу статті 52 Закону
№ 1798-VIII, зазначає, що рішення ВРП прийнято повноважним складом ВРП та підписано всіма членами, які брали участь у його ухваленні. Суддя ОСОБА_1 була належним чином повідомлена про засідання ВРП, однак надіслала клопотання про розгляд скарги без її участі. Наголошує на тому, що в спірному рішенні відображені посилання на підстави і мотиви притягнення судді до дисциплінарної відповідальності, надана належна оцінка всім доводам, наведеним у скарзі на рішення Третьої Дисциплінарної палати ВРП, яка, на переконання відповідача, здійснила дисциплінарне провадження з дотриманням передбаченої законом процедури і належно обґрунтувала свої висновки щодо обраного виду дисциплінарного стягнення. У зв`язку з цим відповідач просить суд відмовити у задоволенні скарги ОСОБА_1 .
У судовому засіданні представник    ОСОБА_1 - ОСОБА_2 скаргупідтримала та просила її задовольнити з викладених у ній підстав.
Представник відповідача ЛІходій О. О. , просила скаргу залишити без задоволення, а рішення ВРП - без змін.
Заслухавши суддю-доповідача,перевіривши матеріали справи, вислухавши пояснення скаржника та ВРП, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтується скарга, об`єктивно оцінивши докази, які мають правове значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, Велика Палата Верховного Суду встановила таке.
Указом Президента України від 16 березня 2005 року № 476/2005 ОСОБА_1 призначена на посаду судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя у межах п`ятирічного строку. Постановою Верховної Ради України від 9 вересня 2010 року № 2512-VI ОСОБА_1 обрано на посаду судді цього суду безстроково, а Указом Президента України від 29 грудня 2017 року № 445/2017 переведено шляхом відрядження строком до шести місяців на роботу на посаді судді Шевченківського районного суду м. Києва.
13 грудня 2017 року до ВРП за вхідним № А-7518/0/7-17 надійшла скарга Адоєвцева С. Є. щодо притягнення до дисциплінарної відповідальності суддю Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 у зв`язку з її незаконними діями під час розгляду його скарги на бездіяльність прокурора щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до Єдиного реєстру досудових розслідувань (далі - ЄРДР) (справа № 331/7565/17).
5 грудня 2018 року Третя Дисциплінарна палата ВРП прийняла рішення № 3721/3дп/15-18, яким притягула суддю Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та застосувала до неї дисциплінарне стягнення у виді попередження.
З матеріалів дисциплінарної справи вбачається, що 3 листопада 2017 року Адоєвцев С. Є. звернувся до Жовтневого районного суду м. Запоріжжя зі скаргою на бездіяльність керівника Запорізької місцевої прокуратури № 1 щодо невнесення за його заявою від 23 жовтня 2017 року до ЄРДР відомостей про кримінальне правопорушення, передбачене статтею 382 Кримінального кодексу України 
(далі - КК). 
До скарги на бездіяльність прокурора було додано копію заяви від 23 жовтня 2017 року про кримінальне правопорушення, копію листа Запорізької місцевої прокуратури  від 1 липня 2017 року № 1, копію скарги. Про отримання судом скарги Адоєвцева С. Є. із вказаними у ній додатками свідчить відтиск на скарзі штампа суду із зазначенням вхідного реєстраційного номера та дати отримання документів.
Відповідно до протоколу автоматизованого визначення слідчого судді від 3 листопада 2017 року скаргу   Адоєвцева С. Є. було передано слідчому судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1, яка того самого дня постановила ухвалу про відмову у відкритті провадження за вказаною скаргою, вказавши, що у відкритті провадження слід відмовити, оскільки скаргу подано на рішення (дію) слідчого, прокурора, що не підлягає оскарженню.
Зі змісту ухвали від 3 листопада 2017 року вбачається, що, приймаючи таке рішення, слідчий суддя ОСОБА_1 виходила із того, що у матеріалах справи відсутня заява Адоєвцева С. Є. про вчинення кримінального правопорушення, з якою він звертався до прокуратури, що позбавляло суд можливості визначити предмет скарги та здійснити судовий контроль за діями органу досудового розслідування. Зокрема, в ухвалі зазначено, що до матеріалів скарги не додано ані заяви з відміткою про її отримання прокурором Запорізької місцевої прокуратури № 1, ані відповіді прокурора щодо відмови у внесенні відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР за вказаною заявою.
Не погодившись із таким судовим рішенням,   Адоєвцев С. Є. подав апеляційну скаргу, в якій зазначав про незаконність постановленої ухвали, оскільки відповідно до статті 303 Кримінального процесуального кодексу України (далі - КПК) бездіяльність прокурора щодо невнесення відомостей до ЄРДР може бути оскаржена на досудовому провадженні. Крім того, вказував, що до скарги ним додано усі зазначені у ній додатки, а наявність відмітки на заяві про її отримання прокурором можлива лише у разі вручення заяви особисто, а не засобами поштового зв`язку.
Ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 22 листопада 2017 року апеляційну скаргу Адоєвцева С. Є. задоволено частково, ухвалу слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 від 3 листопада 2017 року скасовано та направлено скаргу для вирішення питання про відкриття провадження.
Приймаючи таке рішення, суд апеляційної інстанції зазначив, що згідно із частиною четвертою статті 304 КПК єдиною підставою для відмови у відкритті провадження за скаргою на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування є подання скарги на рішення, дію чи бездіяльність слідчого, прокурора, що не підлягає оскарженню. Відповідно до положень частини другої статті 307 КПК за результатами розгляду скарг на рішення, дії чи бездіяльність слідчого чи прокурора під час досудового розслідування слідчий суддя може прийняти рішення про скасування рішення слідчого чи прокурора; зобов`язання припинити дію; зобов`язання вчинити певну дію; відмову у задоволенні скарги. Проте, як убачається з оскаржуваної ухвали, слідчим суддею було прийнято рішення про відмову у відкритті провадження за скаргою Адоєвцева С. Є. на бездіяльність прокурора Запорізької місцевої прокуратури № 1 (щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР після отримання заяви про кримінальне правопорушення), яка підлягає оскарженню під час досудового розслідування.
За результатами розгляду апеляційної скарги колегія суддів Апеляційного суду Запорізької області дійшла висновку, що, прийнявши незаконне рішення про відмову у відкритті провадження за вказаною скаргою, слідчий суддя не застосував належної правової процедури, що перешкодило реалізації права Адоєвцева С. Є. на доступ до правосуддя.
У подальшому ухвалою від 6 грудня 2017 року слідчим суддею ОСОБА_1 скаргу Адоєвцева С. Є. задоволено та зобов`язано орган досудового розслідування внести до ЄРДР відомості про вчинення кримінального правопорушення за його заявою від 23 жовтня 2017 року та розпочати досудове розслідування.
Третя Дисциплінарна палата ВРП при ухваленні рішення про притягнення судді ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності дійшла висновку, що суддею Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 внаслідок недбалості незаконно відмовлено Адоєвцеву С . Є. у доступі до правосуддя шляхом відмови у відкритті провадження за його скаргою на бездіяльність органу досудового розслідування щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим допущено дисциплінарний проступок, передбачений підпунктом «а» пункту 1 частини першої статті 106 Закону № 1402-VІІІ, що є підставою для дисциплінарної відповідальності судді.
За висновками Третьої Дисциплінарної палати ВРП, обов`язок слідчого судді щодо здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, який здійснюється слідчими суддями, в тому числі при розгляді скарг на бездіяльність щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, фактично передбачає необхідність забезпечення належного реагування на випадки ініціювання особою питань, пов`язаних із реалізацією завдань кримінального провадження як щодо захисту від кримінальних правопорушень, так і щодо того, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності.
ОСОБА_1 із таким рішенням Третьої Дисциплінарної палати ВРП не погодилась та оскаржила його до ВРП.
За результатом розгляду скарги ОСОБА_1 ВРП своїм рішенням від                     9 квітня 2019 року залишила рішення Третьої Дисциплінарної палати ВРП від 5 грудня 2018 року № 3721/3дп/15-18 про притягнення скаржника до дисциплінарної відповідальності без змін.
Так, ВРП зазначила, що встановлені Третьою Дисциплінарною палатою ВРП обставини свідчать про те, що суддею Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 допущено дисциплінарний проступок, передбачений підпунктом «а» пункту 1 частини першої статті 106 Закону № 1402-VІІІ, що є підставою для дисциплінарної відповідальності судді.
ВРП погодилась із думкою її дисциплінарного органу, який заяву адвоката Адоєвцева С. Є. від 9 листопада 2018 року про його непричетність до дисциплінарної скарги стосовно судді   ОСОБА_1 розцінив як відмову від дисциплінарної скарги, яка не вимагала від дисциплінарного органу вчинення певних дій, передбачених законом, для перевірки отриманої інформації до вирішення питання про наявність у діях судді ознак дисциплінарного проступку.
ВРП в оскаржуваномі рішенні дійшла висновку, що допущене суддею ОСОБА_1 порушення виправдовує дисциплінарне провадження, а наслідки порушення потребують накладення дисциплінарного стягнення. Ураховуючи позитивну характеристику судді, ВРП погодилась із рішенням її Третьої Дисциплінарної палати про притягнення судді до дисциплінарної відповідальності та застосування до неї дисциплінарного стягнення у виді попередження. 
Не погодившись із таким рішенням ВРП, ОСОБА_1 звернулась до Великої Палати Верховного Суду зі скаргою.
Перевіривши аргументи учасників справи, Велика Палата Верховного Суду дійшла таких висновків.
З метою усунення прогалин національного законодавства, на які звернув увагу Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) в рішенні від 9 січня 2013 року у справі «Олександр Волков проти України», Верховна Рада України прийняла Закон України «Про Вищу раду правосуддя», глава 4 якого визначає нову процедуру та порядок здійснення дисциплінарного провадження щодо суддів.
Порядок розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді встановлено статтею 51 цього Закону, відповідно до частини першої якої право оскаржити таке рішення до ВРП має суддя, щодо якого ухвалено відповідне рішення. 
Статтею 52 зазначеного Закону передбачено порядок оскарження рішення ВРП, ухваленого за результатами розгляду скарги на рішення Дисциплінарної палати, та визначено вичерпний перелік підстав для його скасування, зокрема:
1) склад ВРП, який ухвалив відповідне рішення, не мав повноважень його ухвалювати;
2) рішення не підписано будь-ким із складу членів ВРП, які брали участь у його ухваленні;
3) суддя не був належним чином повідомлений про засідання ВРП - якщо було ухвалено будь-яке з рішень, визначених пунктами 2-5 частини десятої статті 51 цього Закону;
4) рішення не містить посилань на визначені законом підстави дисциплінарної відповідальності судді та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків.
Як зазначає Консультативна рада європейських суддів (далі - КРЄС), «дисциплінарний розгляд справи в кожній країні повинен передбачати можливість подання апеляції на рішення первинного дисциплінарного органу (відомства або суду) до суду» (пункт 77 (v) Висновку № 3 КРЄС про принципи та правила, які регулюють професійну поведінку суддів, зокрема питання етики, несумісної поведінки та неупередженості (2002)).
Відповідно до частини першої статті 17 Закону України від 23 лютого 2006 року № 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди при розгляді справ застосовують Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) та практику ЄСПЛ як джерело права.
Згідно з практикою ЄСПЛ «навіть у разі, коли судовий орган, що виносить рішення у спорах щодо «прав та обов`язків цивільного характеру», у певному відношенні не відповідає пункту 1 статті 6 Конвенції, порушення Конвенції не констатується за умови, якщо провадження у вищезазначеному органі «згодом є предметом контролю, здійснюваного судовим органом, що має повну юрисдикцію та насправді забезпечує гарантії пункту 1 статті 6 Конвенції». У рамках скарги за статтею 6 Конвенції для того, щоб визначити, чи мав суд другої інстанції «повну юрисдикцію» або чи забезпечував «достатність перегляду» для виправлення відсутності незалежності в суді першої інстанції, необхідно врахувати такі фактори, як предмет оскаржуваного рішення, спосіб, в який було винесено рішення, та зміст спору, включаючи бажані та дійсні підстави для оскарження (рішення ЄСПЛ від 9 січня 2013 року у справі «Олександр Волков проти України», пункт 123).
Можливість оскаржити рішення по суті є важливим запобіжником суддівської незалежності та незалежності судової системи в цілому. Велика Палата Верховного Суду забезпечує гарантії пункту 1 статті 6 Конвенції та є визначеним статтею 266 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС) судовим органом, який має повну юрисдикцію щодо розгляду скарг на рішення ВРП, зокрема на її рішення про залишення без змін рішень дисциплінарних палат про притягнення суддів до дисциплінарної відповідальності у виді подання про звільнення з посади.
Так, предметом оскаржуваного рішення ВРП було рішення її Третьої Дисциплінарної палати від 5 грудня 2018 року про притягнення судді ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та застосування до неї дисциплінарного стягнення у виді попередження.
Велика Палата Верховного Суду переглядає ухвалене у спосіб, передбачений Законом № 1798-VIIІ, рішення ВРП про залишення без змін вказаного рішення Третьої Дисциплінарної палати ВРП від 5 грудня 2018 року.
Підстави для оскарження рішення ВРП, які наведені у скарзі ОСОБА_1 , свідчать про наявність у Великої Палати Верховного Суду повної юрисдикції щодо розгляду скарг на рішення ВРП.
Законодавство України надає необхідні гарантії справедливого судового розгляду справ про звільнення суддів, зокрема при розгляді скарг на рішення ВРП, поданих до Великої Палати Верховного Суду на підставі статті 266 КАС. Якщо суд може повністю вивчити суть справи, що призвела до звільнення, тоді вважається, що суддя, стосовно якого ухвалено рішення про звільнення, отримав, у принципі, доступ до суду (пункт 113 Спільного висновку ОБСЄ/БДІПЛ і Венеціанської комісії від 16 червня 2014 року щодо проекту змін до нормативно-правової бази у сфері дисциплінарної відповідальності суддів у Киргизькій Республіці).
Статтею 6 Конвенції встановлено, що справедливість судового рішення вимагає, аби такі рішення достатньою мірою висвітлювали мотиви, на яких вони ґрунтуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення і мають оцінюватись у світлі обставин кожної справи. Національні суди, обираючи аргументи та приймаючи докази, мають обов`язок обґрунтувати свою діяльність шляхом наведення підстав для такого рішення. Таким чином, суди мають дослідити основні доводи (аргументи) сторін та з особливою прискіпливістю й ретельністю - змагальні документи, що стосуються прав та свобод, гарантованих Конвенцією.
Рішенням ЄСПЛ від 19 квітня 1993 року у справі «Краска проти Швейцарії» визначено, що ефективність справедливого розгляду досягається тоді, коли сторони процесу мають право представити перед судом ті аргументи, які вони вважають важливими для справи. При цьому такі аргументи мають бути «почуті», тобто ретельно розглянуті судом. Іншими словами, суд має обов`язок провести ретельний розгляд подань, аргументів та доказів, поданих сторонами.
Ураховуючи зазначені правові висновки, Велика Палата Верховного Суду вважає за можливе розглянути вимоги ОСОБА_1 у межах наведених у її скарзі доводів, ретельно дослідивши дотримання ВРП при прийнятті спірного рішення положень пункту 4 частини першої статті 52 Закону№ 1798-VIII, тобто наявність обґрунтованих посилань на визначені законом підстави дисциплінарної відповідальності судді та мотиви, з яких ВРП дійшла відповідних висновків.
Статтею 108 Закону № 1402-VIII та частиною другою статті 42 Закону № 1798-VІІІ установлено, що дисциплінарні провадження щодо судді здійснюють дисциплінарні палати ВРП.
Відповідно до частини другої статті 50 Закону № 1798-VІІІ за результатами розгляду дисциплінарної справи Дисциплінарна палата ухвалює рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді або про відмову у притягненні до дисциплінарної відповідальності судді.
За змістом частин першої та третьої статті 42 Закону № 1798-VІІІ дисциплінарне провадження розпочинається за скаргою щодо дисциплінарного проступку судді (дисциплінарна скарга), поданою відповідно до Закону № 1402-VIII, або за ініціативою Дисциплінарної палати чи Вищої кваліфікаційної комісії суддів України у випадках, визначених законом.
Дисциплінарне провадження включає:
1) попереднє вивчення та перевірку дисциплінарної скарги;
2) відкриття дисциплінарної справи;
3) розгляд дисциплінарної скарги та ухвалення рішення про притягнення або відмову в притягненні судді до дисциплінарної відповідальності.
Член Дисциплінарної палати, визначений для попередньої перевірки відповідної дисциплінарної скарги (доповідач) за відсутності підстав для залишення без розгляду та повернення дисциплінарної скарги - збирає у разі необхідності інформацію, документи, інші матеріали для перевірки викладених у скарзі обставин та складає вмотивований висновок з пропозицією про відкриття чи відмову у відкритті дисциплінарної справи ( пункт 3 частини першої статті 43 Закону 
№ 1798-VІІІ).
За змістом статті 46 Закону України № 1798-VІІІ Дисциплінарна палата розглядає висновок доповідача та додані до нього матеріали без виклику судді та особи, яка подала дисциплінарну скаргу, та за результатами такого розгляду ухвалює рішення про відкриття або відмову у відкритті дисциплінарної справи. Рішення про відкриття дисциплінарної справи оскарженню не підлягає.
Право на звернення зі скаргою щодо дисциплінарного проступку судді (дисциплінарною скаргою) має будь-яка особа (частина перша статті 107 Закону № 1402-VIII). Жодних обмежень щодо суб`єкта звернення з дисциплінарною скаргою Закон № 1402-VIII не містить.
Право громадян, юридичних осіб, органів державної влади та місцевого самоврядування на звернення зі скаргою щодо дисциплінарного проступку судді (дисциплінарною скаргою) передбачене законом з метою інформування ВРП як органу, відповідального за формування доброчесного та високопрофесійного корпусу суддів, про відомі їм факти і обставини неналежної поведінки судді. 
При цьому ініціатива зазначених осіб є не єдиним джерелом такої інформації, оскільки, дисциплінарна справа може бути порушена і за власною ініціативою дисциплінарного органу (за змістом частини десятої статті 49 Закону № 1798-VІІІ).
Вимоги щодо зазначення у скарзі інформації, яка дозволяє ідентифікувати скаржника, та заборона розгляду анонімних скарг передбачені законом з метою дисциплінування осіб, які звертаються зі скаргами, забезпечення добросовісності звернень та можливості притягнення таких осіб до відповідальності за надання недостовірної або завідомо неправдивої інформації щодо дій судді.
Варто наголосити і на тому, що підставою притягнення судді до дисциплінарної відповідальності є не скарга на його дії, а факт допущення таким суддею порушення закону, яке містить склад дисциплінарного проступку. 
Тому у випадку встановлення таких обставин дисциплінарним органом ВРП у процесі розгляду дисциплінарної справи сама по собі скарга та наведені у ній мотиви вже не мають правового значення для притягнення судді до дисциплінарної відповідальності.
З матеріалів дисциплінарної справи вбачається, що 12 листопада 2018 року до ВРП надійшла заява Адоєвцева С. Є. від 9 листопада 2018 року, у якій повідомляється, що скаргу він на дії судді ОСОБА_1 не готував, не підписував і до ВРП не надсилав. У цій заяві адвокат Адоєвцев С. Є. повідомляє ВРП про свою непричетність до дисциплінарної скарги стосовно судді ОСОБА_1 
Велика Палата Верховного Суду звертає увагу, що надане законом дисциплінарному органу право запрошувати скаржника для підтвердження скарги у разі наявності обставин, що спричиняють виникнення сумнівів у достовірності підпису особи, яка подала дисциплінарну скаргу, не вимагало у цьому конкретному випадку від Третьої Дисциплінарної палати відреагувати на заяву адвоката Адоєвцева С .  Є . про його непричетність до дисциплінарної скарги стосовно судді ОСОБА_1 та перевірити авторство скарги у передбачений законом спосіб, запросивши адвоката Адоєвцева С. Є. у засідання для підтвердження скарги.
Положення статті 107 Закону № 1402-VIII вимагають підписання дисциплінарної скарги скаржником і не допускають порушення дисциплінарної справи щодо судді за анонімними заявами та повідомленнями.
Пунктом 12.8 Регламенту ВРП визначено, що у разі виникнення сумнівів щодо існування або достовірності підпису особи, яка подала скаргу, доповідач складає висновок, який передає до Дисциплінарної палати. Дисциплінарна палата має право запросити таку особу в засідання для підтвердження скарги. За наслідками розгляду питання щодо підтвердження скарги Дисциплінарна палата може залишити скаргу без розгляду або у разі її підтвердження скаржником передати доповідачу для підготовки висновку.
Пунктом 1 частини першої статті 44 Закону № 1798-VIII передбачено залишення дисциплінарної скарги без розгляду та повернення скаржнику, зокрема у разі, якщо дисциплінарна скарга не підписана.
Відповідно до пункту 12.6 Регламенту ВРП, якщо підстави, передбачені пунктами 
1-5 частини першої статті 44 Закону № 1798-VIII, були виявлені після відкриття дисциплінарної справи, така скарга залишається без розгляду, а дисциплінарна справа закривається, про що Дисциплінарна палата постановляє ухвалу. Копія ухвали про закриття дисциплінарної справи з підстав, передбачених цим пунктом, направляється скаржнику в семиденний строк з дати її постановления.
У своїй заяві адвокат Адоєвцев С. Є. повідомляє ВРП про свою непричетність до дисциплінарної скарги стосовно судді ОСОБА_1
У засідання Третьої Дисциплінарної палати ВРП для підтвердження скарги адвокат Адоєвцев С.  Є . не був запрошений, а його заява від 9 листопада 2018 року була розцінена дисциплінарним органом як відмова від дисциплінарної скарги, яка не має наслідком закриття дисциплінарної справи (припинення дисциплінарного провадження).
Відсутність сумнівів у достовірності підпису Адоєвцева С. Є. в дисциплінарній скарзі від 11 грудня 2017 року Третя Дисциплінарна палата ВРП обґрунтувала тим, що до цієї скарги скаржником було додано, зокрема, примірник скарги на бездіяльність прокурора від 3 листопада 2017 року із відбитком штампа Жовтневого районного суду м. Запоріжжя про її прийняття у цей день (оригінал), яким, на думку дисциплінарного органу, могла володіти лише особа, яка подавала скаргу до суду. До скарги також додано копію рішення суду апеляційної інстанції (виготовлену з копії, завіреної цим судом) та зазначено про обставини справи, які, на думку Третьої Дисциплінарної палати ВРП, могли бути відомі лише учаснику судового процесу - Адоєвцеву С.  Є .
Велика Палата Верховного Суду вважає, що ВРП обґрунтовано погодилась із думкою Третьої Дисциплінарної палати ВРП, яка заяву адвоката Адоєвцева С. Є. від 9 листопада 2018 року про його непричетність до дисциплінарної скарги стосовно судді ОСОБА_1 розцінила як відмову від дисциплінарної скарги, яка не вимагала від дисциплінарного органу вчинення певних дій, передбачених законом, для перевірки отриманої інформації до вирішення питання про наявність у діях судді ознак дисциплінарного проступку.
За таких обставин твердження ОСОБА_1 про те, що Третя Дисциплінарна палата ВРП допустила порушення норм законодавства під час відкриття дисциплінарного провадження у справі, оскільки скарга на її дії як судді надійшла до ВРП від сторонньої особи, яка не є учасником провадження, не знайшли свого підтвердження у справі. 
Також не заслуговуєть на увагу твердження ОСОБА_1 про те, що рішення ВРП є протиправним та таким, що постановлене з порушенням вимог пункту 4 частини першої статті 52 Закону № 1798-VIII.
Рішенням Третьої Дисциплінарної палати ВРП притягнуто суддю Жовтневого районного суду м. Запоріжжя   ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності та застосовано до неї стягнення у виді попередження.
Третя Дисциплінарна палата ВРП при ухваленні рішення про притягнення судді ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності зауважила, що обов`язок слідчого судді щодо здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, який здійснюється слідчими суддями, в тому числі при розгляді скарг на бездіяльність щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, фактично передбачає необхідність забезпечення належного реагування на випадки ініціювання особою питань, пов`язаних із реалізацією завдань кримінального провадження як щодо захисту від кримінальних правопорушень, так і щодо того, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності.
Враховуючи встановлені під час розгляду дисциплінарної справи обставини, Третя Дисциплінарна палата ВРП дійшла висновку, що суддею Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 внаслідок недбалості незаконно відмовлено Адоєвцеву С . Є. у доступі до правосуддя шляхом відмови у відкритті провадження за його скаргою на бездіяльність органу досудового розслідування щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, чим допущено дисциплінарний проступок, передбачений підпунктом «а» пункту 1 частини першої статті 106 Закону № 1402-VIII, що є підставою для дисциплінарної відповідальності судді.
Не погодившись із зазначеним рішенням Третьої Дисциплінарної палати ВРП, ОСОБА_1 оскаржила його до ВРП. 
За результатами розгляду скарги судді ОСОБА_1, ВРП ухвалила рішення про залишення без змін рішення Третьої Дисциплінарної палати про притягнення судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності.
ВРП в оскаржуваному рішенні дійшла обґрунтованого висновку про те, що  суддя ОСОБА_1 внаслідок недбалості відмовила Адоєвцеву С . Є. у доступі до правосуддя шляхом відмови у відкритті провадження за його скаргою на бездіяльність органу досудового розслідування щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР. 
Велика Палата Верховного Суду наголошує на тому, що обов`язок слідчого судді щодо здійснення судового контролю за дотриманням прав, свобод та інтересів осіб у кримінальному провадженні, який здійснюється слідчими суддями, в тому числі при розгляді скарг на бездіяльність щодо невнесення відомостей про кримінальне правопорушення до ЄРДР, фактично передбачає необхідність забезпечення належного реагування на випадки ініціювання особою питань, пов`язаних із реалізацією завдань кримінального провадження як щодо захисту від кримінальних правопорушень, так і щодо того, щоб кожний, хто вчинив кримінальне правопорушення, був притягнутий до відповідальності.
За таких обставин допущене суддею ОСОБА_1 порушення виправдовують дисциплінарне провадження, а наслідки порушення потребують накладення дисциплінарного стягнення. 
Частиною другою статті 109 Закону № 1402-VІІІ та частиною п`ятою статті 50 Закону № 1798-VІІІ установлено, що під час обрання виду дисциплінарного стягнення стосовно судді враховуються характер дисциплінарного проступку, його наслідки, особа судді, ступінь його вини, наявність інших дисциплінарних стягнень, інші обставини, що впливають на можливість притягнення судді до дисциплінарної відповідальності. Дисциплінарне стягнення застосовується з урахуванням принципу пропорційності.
Ураховуючи дані, що характеризують суддю, відсутність дисциплінарних стягнень, зважаючи на характер дисциплінарного проступку, його наслідки та форму вини, ВРП дійшла обґрунтованого висновку про залишення рішення її Третьої Дисциплінарної палати про застосування до судді ОСОБА_1 дисциплінарного стягнення у виді попередження.
Рішення ВРП від 9 квітня 2019 року прийнято повноважним складом ВРП та підписано всіма його членами, які брали участь у його ухваленні.
На засіданні ВРП, яке відбулося 9 квітня 2019 року, були присутні 12 членів ВРП, «за» прийняття рішення проголосувало 11 її членів, «проти» - 1, «не брали участі у голосуванні» - 0.
Листом від 29 березня 2019 року ОСОБА_1 та скаржник були повідомлені про засідання ВРП, призначене на 9 квітня 2019 року.
Мотиви та підстави прийняття саме такого рішення ВРП повністю наведені в тексті цього рішення.
Відтак ВРП діяла виключно в межах повноважень та на підставі закону, рішення ВРП від 9 квітня 2019 року № 1090/0/15-19 прийнято відповідно до вимог статті 52 Закону № 1798-VIII, підстав для його скасування немає.
За таких обставин Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що ВРП, ухвалюючи оскаржуване рішення, діяла у межах повноважень та у спосіб, що передбачений Законом № 1798-VІІІ, з дотриманням принципу пропорційності у визначенні дисциплінарного стягнення, і таке рішення містить обґрунтовані мотиви, з яких ВРП дійшла правильного висновку про необхідність застосування до судді дисциплінарного стягнення у виді попередження, що є пропорційним вчиненому нею дисциплінарному проступку.
Керуючись статтями 243, 245, 250, 266, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Велика Палата Верховного Суду 
 
ПОСТАНОВИЛА:
Скаргу ОСОБА_1 на рішення Вищої ради правосуддя від 9 квітня 2019 року № 1090/0/15-19 «Про залишення без змін рішення Третьої Дисциплінарної палати Вищої ради правосуддя від 5 грудня 2018 року № 3721/3дп/15-18 про притягнення судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя  ОСОБА_1 до дисциплінарної відповідальності» залишити без задовлення, а рішення Вищої ради правосуддя від 9 квітня 2019 року № 1090/0/15-19 - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий суддя | В. С. Князєв
Суддя-доповідач | | О. Б. Прокопенко |
Судді: | Н. О. Антонюк | О. Р. Кібенко |
| Т. О. Анцупова | Н. П. Лященко |
| С. В. Бакуліна | В. В. Пророк |
| В. В. Британчук | Л. І. Рогач |
| Ю. Л. Власов | О. М. Ситнік |
| М. І. Гриців | О. С. Ткачук |
| Д. А. Гудима | В. Ю. Уркевич |
| Ж. М. Єленіна | О. Г. Яновська |