ПОСТАНОВА
Іменем України

11 жовтня 2019 року 
Київ
справа №807/154/14
адміністративне провадження №К/9901/11371/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді (судді-доповідача) -           Данилевич Н.А.,
суддів -                                                         Бевзенка В.М., 
                                                                Шевцової Н.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження
касаційну скаргу  ОСОБА_1 на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2014 року (головуючий суддя - Скраль Т.В.) та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2016 року (головуючий суддя - Заверухва О.Б., судді - Гінда О.М., Ніколін В.В.) у справі 
за позовом  ОСОБА_1 
до Міського відділу Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції 
про визнання протиправними дій, -
в с т а н о в и в :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
ОСОБА_1 звернулася до Закарпатського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Міського відділу Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції про визнання протиправними дій.
Ухвалою Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 березня 2013 року було закрито провадження в справі №2а-812/10/0770 (головуючий суддя - Іванчулинець Д.В.).
Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 04 грудня 2013 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено, ухвалу Закарпатського окружного адміністративного суду від 12 березня 2013 року про закриття провадження в справі №2а-812/10/0770 - скасовано, а справу направлено для продовження розгляду в іншому складі суду до Закарпатського окружного адміністративного суду та присвоєно новий номер справи №807/154/14 (головуюча суддя Скраль Т.В.)
Позивач уточнювала позовні вимоги і остаточним вимогами позивача від 12 березня 2013 року є вимоги, за якими вона просить:
-          визнати дії, бездіяльність МВ ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції в частині нездійснення об`єднання в одне виконавче провадження виконавчих проваджень від 22.10.2001 та 31.01.2002, а в подальшому з виконавчим провадженням від 08.08.2002 - протиправними;
-          визнати дії МВ ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції щодо продовження у червні 2003 року виконання виконавчого провадження від 08.08.2002 з виконання ухвали суду від 05.07.2002 із виконавчим листом №2-271, виданим судом 06.08.2002, та непродовження виконання виконавчих проваджень від 22.10.2001 і 31.01.2002 з виконання рішення суду від 08.10.2001 - протиправними.
Неправомірними діями, бездіяльністю МВ ДВС позивач вважає те, що після видання постанови МВ ДВС про відкриття виконавчого провадження від 31.01.2002 з виконання виконавчого листа за рішенням суду від 08.10.2001 в частині стягнення на користь позивачки зарплати за час вимушеного прогулу з 29.08.2000 по 08.10.2001 в сумі 4564,17грн державним виконавцем МВ ДВС Сирохман В.В. неправомірно не об`єднано вказане виконавче провадження із виконавчим провадженням за постановою МВ ДВС від 22.10.2001 б/н на виконання виконавчого листа №2-271 від 08.10.2001 за тим же рішенням суду про поновлення ОСОБА_1 на роботі та стягнення на її користь зарплати за час вимушеного прогулу, яке не було закінчено і постанова про закінчення відповідачем не видана і по цей час. Зазначає, що у даних виконавчих провадженнях один і той самий боржник - Закарпатське обласне управління Держалкогольтютюну, один стягувач ОСОБА_1 та одні й ті самі підстави. 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2014 року адміністративний позов ОСОБА_1 до Міського відділу Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції про визнання протиправними дій задоволено частково.
Визнано дії МВ ДВС Ужгородського міськрайоного управління юстиції в частині непродовження виконання виконавчого провадження від 22 жовтня 2001 року з виконання виконавчого листа №2-271 від 08.10.2001 в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста по ліцензуванню відділу контролю за обігом спирту, алкогольних напоїв, та тютюнових виробів Закарпатського обласного управління державного регулювання виробництва та обігу алкоголю та тютюну протиправними.                                        
В решті позовних вимог відмовлено.
Суд першої інстанції виходив з того, що 10 червня 2003 року державним виконавцем Слободян Л.А. винесено постанову про закінчення виконавчого провадження, якою встановлено, що суму боргу перераховано ОСОБА_1 згідно платіжного доручення №289 від 10.06.2003.    Крім того, суд зазначив, що постановою Закарпатського окружного адміністративного суду від 09 квітня 2012 року (у справі №2а-0770/1995/11) ( а.с. 39, Т.4) ці обставини встановлені судовим рішенням, що набрало законної сили і за частиною першою статті 72 КАС України, не доказуються при розгляді інших справ, у яких беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини. З аналізу наведених обставин та судових рішень, суд зазначив, що діям, як і є предметом спору у дані справі, вже надавалася оцінка, зокрема рішенням від 06.12.2002 року, 05.06.2006 року, де права позивачки були повністю відновлені за даними судовими рішеннями, тому суд дійшов висновку, що адміністративній позов в частині вимог позивача щодо продовження у червні 2003 року виконання виконавчого провадження від 08.08.2002 з виконання ухвали суду від 05.07.2002 із виконавчим листом №2-271, виданим судом 06.08.2002, не підлягає до задоволення із цих підстав також. Оскільки, позивача було поновлено на роботі за виконавчим листом №2-271 від 08.10.2001 тільки 01 червня 2011 року, суд дійшов переконання, що адміністративний позов підлягає задоволенню в частині визнання протиправними дій МВ ДВС Ужгородського міськрайонного управління юстиції щодо непродовження виконання виконавчого провадження    від 22 жовтня 2001 року    з виконання виконавчого листа №2-271 від 08.10.2001 року тільки в частині поновлення ОСОБА_1 на посаді головного спеціаліста по ліцензуванню відділу контролю за обігом спирту, алкогольних напоїв, та тютюнових виробів Закарпатського обласного управління державного регулювання виробництва та обігу алкоголю та тютюну, що грубо порушило трудові права позивача та призвело до несвоєчасного виконання рішення суду від 08.10.2001.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Постановою Львівського апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2016 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково.
Постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2014 року у справі №807/154/14 скасовано в частині відмови в задоволенні позовних вимог про визнання протиправною бездіяльності Міського відділу Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції щодо необ`єднання у зведене виконавче провадження виконавчих проваджень від 22.10.2001 та 31.01.2002, а в подальшому з виконавчим провадженням від 08.08.2002 та прийнято нову постанову в цій частині про задоволення позовних вимог.
Визнано протиправною бездіяльність Міського відділу Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції щодо не об`єднання у зведене виконавче провадження виконавчих проваджень від 22.10.2001 та 31.01.2002, а в подальшому з виконавчим провадженням від 08.08.2002.
В решті постанову суду першої інстанції залишено без змін.
Суд апеляційної інстанції з аналізу правових норм, що регулюють спірні правовідносини, зробив висновок про наявність обов`язку державного виконавця об`єднати виконавчі провадження у зведене виконавче провадження за наявності одного й того самого боржника у таких провадженнях. Колегія суддів зазначила, що матеріалами справи підтверджується, що виконавчі провадження не були об`єднані у зведене виконавче провадження ні у строк встановлений нормами Інструкції про проведення виконавчих дій, ні під час виконання. Щодо вимог позивача визнати дії міського відділу Державної виконавчої служби Ужгородського міськрайонного управління юстиції щодо продовження у червні 2003 року виконання виконавчого провадження від 08.08.2002 з виконання ухвали суду від 05.07.2002 із виконавчим листом №2-271, виданого судом 06.08.2002, то колегія суддів визнала обґрунтованим застосування судом ч. 1 ст. 72 КАС України, адже ці обставини вже були встановлені судовими рішеннями.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечень)
11 липня 2016 року до Вищого адміністративного суду України надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 (далі - скаржник) на постанову Закарпатського окружного адміністративного суду від 02 вересня 2014 року та постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2016 року, в якій позивач просить скасувати зазначені судові рішення в частинах, в яких позивачу відмовлено в позові, або змінити їх у вказаних частинах, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції або прийняти інше законне і справедливе рішення.
В обґрунтування поданої касаційної скарги скаржник посилається на те, що рішення судів в частинах, в якій їй відмовлено у позові, місять положення, які суперечать або виключають одне одного, ускладнюють та фактично унеможливлюють виконання належним чином ряду судових рішень України, що постановлені на її користь та набрали законної сили. Вказує, що судами помилково визначено період її вимушеного прогулу з 29.08.2000 по 01.06.2011. Посилається на те, що судом апеляційної інстанції помилково не були розглянуті її заперечення в апеляційній скарзі проти процесуальних ухвал суду першої інстанції. Зазначає, що судом першої інстанції було вирішено справу на підставі неналежних доказів. Також вказує на протиправний розгляд судом апеляційної інстанції цієї справи без її участі, оскільки нею було подано клопотання про відкладення розгляду справи через перебування на стаціонарному лікуванні. Зазначає, що кошти в сумі 4495,76грн перераховано відповідачем на її користь як матеріальну шкоду, завдану протиправними діями, а не як середньомісячну заробітну плату за час вимушеного прогулу.
Відповідачем подано заперечення на касаційну скаргу позивача, в який вказано на безпідставність та необґрунтованість викладених в ній доводів. Відповідач, вказуючи на обґрунтованість та законність судових рішень судів попередніх інстанцій в оскаржуваній частині, просив відмовити ОСОБА_1 в задоволенні касаційної скарги.
Ухвалою Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року зазначену адміністративну справу прийнято до провадження та призначено до розгляду.
II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
Судами попередніх інстанцій встановлено, що рішенням Ужгородського міського суду від 08 жовтня 2001 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Закарпатської області від 18 грудня 2001 року, ОСОБА_1 поновлено з 29 серпня 2000 року на посаді головного спеціаліста по ліцензуванню відділу контролю за обігом спирту, алкогольних напоїв та тютюнових виробів Закарпатського обласного Управління державного регулювання виробництва та обігу алкоголю і тютюну та стягнуто на її користь середній заробіток за час вимушеного прогулу у розмірі 4564,17 гривень.
Рішення суду в частині поновлення на роботі та стягнення на користь позивача середнього заробітку за один місяць у розмірі 351,09 гривень судом допущено до негайного виконання.
Ужгородським міським судом 08.10.2001 видано виконавчий лист у справі № 2-271/2001.
Державним виконавцем Сирохман І.І. відділу державної виконавчої служби Ужгородського міського управління юстиції 22.10.2001 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження б-н з виконання виконавчого листа №2-271 від 08.10.2001 в частині поновлення на роботі та стягнення середнього заробітку.
Державним виконавцем Сирохман І.І. відділу державної виконавчої служби Ужгородського міського управління юстиції 31.01.2002 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №5-513/02 з виконання виконавчого листа №2-271 від 08.10.2001 в частині стягнення з Закарпатського обласного управління державного регулювання виробництва та обігу алкоголю та тютюну на користь ОСОБА_1 4564,17 грн.
Ухвалою Ужгородського міського суду від 05.07.2002 у справі №2-3681/02 за поданням державного виконавця Ужгородського МВ ДВС Сирохмана І.І. змінено порядок виконання рішення Ужгородського міського суду від 08.10.2001, звернуто стягнення на користь ОСОБА_1 заробітної плати за час вимушеного прогулу з Регіонального управління Департаменту з питань адміністрування акцизного збору і контролю за виробництвом та обігом підакцизних товарів ДПА України у Закарпатській області.
Ужгородським міським судом 06.08.2002 видано виконавчий лист у справі №2-3681/02.
Державним виконавцем Слободян Л.А. відділу державної виконавчої служби Ужгородського міського управління юстиції 08.08.2002 винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №1-1463/02 з виконання виконавчого листа від 06.08.2002 в частині стягнення з Регіонального управління Департаменту з питань адміністрування акцизного збору і контролю за виробництвом та обігом підакцизних товарів ДПА України у Закарпатській області на користь ОСОБА_1 4564,17 грн.
Ухвалою Апеляційного суду Закарпатської області від 20.12.2002 скасовано ухвалу Ужгородського міського суду 05.07.2002.
Державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Ужгородського міського управління юстиції 09.06.2003 винесено постанову про поновлення виконавчого провадження №1-1463/02.
ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) 
Згідно з частиною 3 статті 31 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України): ухвала за наслідками розгляду питання про відвід (самовідвід) окремо не оскаржується. Заперечення проти неї може бути включене до апеляційної чи касаційної скарги на постанову чи ухвалу суду, прийняту за наслідками розгляду справи.
У відповідності до частини 2 статті 185 КАС України ухвали суду першої інстанції можуть бути оскаржені в апеляційному порядку окремо від постанови суду повністю або частково у випадках, встановлених цим Кодексом. Заперечення на інші ухвали можуть бути викладені в апеляційній скарзі на постанову суду першої інстанції.
За приписами частини 1 статті 195 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.
Згідно з частиною 1 статті 202 КАС України підставами для скасування постанови або ухвали суду першої інстанції та ухвалення нового рішення є порушення норм матеріального або процесуального права, що призвело до неправильного вирішення справи або питання, а так само розгляд і вирішення справи неповноважним судом; участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, і заяву про його відвід визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованою; ухвалення чи підписання постанови не тим суддею, який розглянув справу.
ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.
Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перегляд судових рішень здійснюється в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевірка правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права - на підставі встановлених фактичних обставин справи (частина 1 статті 341 КАС України).
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина 2 статті 341 КАС України).
Суд зазначає, що одним з доводів касаційної скарги, наведеним ОСОБА_1 в обґрунтування протиправності судових рішень в оскаржуваній частині, є ненадання судом апеляційної інстанції належної правової оцінки запереченням проти процесуальних ухвал суду першої інстанції, які були включені позивачем до поданої нею апеляційної скарги. 
Так, у відповідності до вимог процесуального законодавства, чинного на час ухвалення судом апеляційної інстанції судового рішення в цій справі, заперечення на ухвали, які окремо не оскаржуються, можуть бути викладені в апеляційній скарзі на постанову суду першої інстанції. 
З огляду на те, що обставини порушення судом першої інстанції норм процесуального права, а саме розгляд і вирішення справи неповноважним судом, участь в ухваленні постанови судді, якому було заявлено відвід на підставі обставин, які викликали сумнів у неупередженості судді, згідно положень статті 202 КАС України (в редакції, чинній на час ухвалення постанови судом апеляційної інстанції), могли слугувати підставою для скасування постанови суду першої інстанції з ухваленням нового рішення, колегія суддів вважає, що судом апеляційної інстанції при розгляді апеляційної скарги ОСОБА_1 порушено норми процесуального права.
Внаслідок ненадання судом апеляційної інстанції належної правової оцінки наведеним скаржником доводам у зазначеній частині Суд позбавлений можливості здійснити перевірку правильності застосування судом апеляційної інстанції норм матеріального права при ухваленні оскаржуваного рішення по суті.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 349 КАС України Суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
Згідно з п.п. 1, 2 ч. 2 ст. 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
Частиною 4 цієї статті передбачено, що справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
Беручи до уваги те, судом апеляційної інстанції в постанові від 07.06.2016 не наведено висновків стосовно доводів ОСОБА_1 про незаконність постановлених судом першої інстанції процесуальних ухвал, які не підлягають самостійному оскарженню та заперечення щодо яких було включено позивачем до апеляційної скарги на постанову суду першої інстанції, враховуючи те, що Верховний Суд як суд касаційної інстанції в силу положень статті 341 КАС України позбавлений можливості встановлювати обставини у справі, а також додатково перевіряти докази, Суд вважає за необхідне скасувати постанову суду апеляційної інстанції і направити справу на новий розгляд до цього суду.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду , -
п о с т а н о в и в :
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Постанову Львівського апеляційного адміністративного суду від 07 червня 2016 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується.
Суддя-доповідач                                                                      Н.А. Данилевич          
Судді                                                                                                     В.М. Бевзенко
                                                                                          Н.В. Шевцова