ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
05 листопада 2019 року
м. Київ
справа № 520/6958/17
провадження № 51-10078км18
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати 
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                                              ОСОБА_1 ,
суддів                                                           ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю:
секретаря судового засідання               ОСОБА_4 ,
прокурора                                                   ОСОБА_5 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 — ОСОБА_7 на вирок Київського районного суду м. Одеси від 10 січня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 18 жовтня 2018 року в межах кримінального провадження, внесеного до Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017160480001332, за обвинуваченням
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця та жителя АДРЕСА_1 , зареєстрованого там само, такого, що не має судимостей,
у вчиненні злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 Кримінального кодексу України (далі — КК).
Рух справи, зміст судових рішень і встановлені судами
першої та апеляційної інстанцій обставини
За вироком Київського районного суду м. Одеси від 10 січня 2018 року ОСОБА_6 засуджено за ч. 2 ст. 186 КК до покарання у виді позбавлення волі на строк 4 роки. На підставі ст. 75 КК ОСОБА_6 звільнено від відбування призначеного покарання з випробуванням з іспитовим строком тривалістю 2 роки і покладено на нього обов`язки, передбачені ст. 76 КК.
Згідно з вироком ОСОБА_6 визнано винуватим у тому, що він за встановлених судом першої інстанції обставин та детально наведених у вироку 12 квітня 2017 року, приблизно о 20:55, за попередньою змовою з невстановленою слідством особою, біля магазину «Антошка», на вул. Академіка Філатова,5/2 у м. Одеса, підійшли зі спини до ОСОБА_8 , де ОСОБА_6 , застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, схопив останню за шию і почав душити, в цей час невстановлена слідством особа, діючи за попередньою змовою з ОСОБА_6 , контролювала обстановку на місці вчинення злочину та забезпечувала прикриття від сторонніх осіб. Після чого ОСОБА_6 шляхом ривку відкрито викрав належний ОСОБА_8 планшет марки «Samsung Galaxy Tab A6» з сім-картою мобільного оператора ТОВ «Лайфселл», та передавши його невстановленій слідством особі, з місця вчинення кримінального правопорушення зник тим самим, заподіявши потерпілій матеріальну шкоду на суму 9700 гривень.
Апеляційний суд Одеської області ухвалою від 18 жовтня 2018 року залишив вирок місцевого суду щодо ОСОБА_6 без змін. 
Вимоги касаційної скарги і доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник ОСОБА_7 , посилаючись на неповноту судового розгляду, невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, неправильно надану оцінку доказам, істотне порушення вимог кримінального процесуального закону та неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність, просить скасувати постановлені щодо ОСОБА_6 судові рішення і призначити новий розгляд у суді першої інстанції.
Обґрунтовуючи наведене захисник указує на те, що вирок місцевого суду є незаконним, необґрунтованим і невмотивованим, а винуватість його підзахисного у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК, не підтверджується матеріалами кримінального провадження. Захисник зазначає, що суд першої інстанції не відобразив у вироку достовірних показань свідків сторони захисту ( ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 та ОСОБА_12 ), не дав цим показанням належної оцінки, не зіставив їх з іншими доказами та не навів підстав, з яких він відхилив ці показання свідків сторони захисту, віддавши перевагу доказам сторони обвинувачення. При цьому місцевий суд не звернув увагу на суперечливість та непослідовність показань свідків сторони обвинувачення та самої потерпілої. Також захисник указує на те, що апеляційний суд, всупереч ч. 3 ст. 404 Кримінального процесуального кодексу України (далі — КПК), залишив поза увагою клопотання сторони захисту про повторне дослідження доказів та дійшов безпідставного висновку про вірність висновків суду першої інстанції. При цьому, на думку захисника, апеляційний суд належним чином не мотивував своїх висновків, не навів вичерпних відповідей на доводи апеляційної скарги, обмежившись загальним формулюванням про доведеність винуватості засудженого. Також, захисник вважає, що в ході судового розгляду не доведено наявність змови, як кваліфікуючої ознаки складу злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК, не встановлено коли ОСОБА_6 та не встановлена досудовим слідством особа, змогли попередньо змовитися на вчинення злочину.  
Позиції інших учасників судового провадження
У судовому засіданні прокурор, навівши відповідні пояснення, заперечив проти задоволення касаційної скарги захисника, просив постановлені у кримінальному провадженні судові рішення залишити без змін. 
У поданій до Верховного Суду заяві, захисник ОСОБА_7 просить проводити касаційний розгляд за його та засудженого ОСОБА_6 відсутності. 
Іншим учасникам судового провадження було належним чином повідомлено про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді або повідомлень про поважність причин їх неприбуття до Суду від них не надходило. 
Мотиви суду
Згідно зі ч. 1 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
При перевірці доводів, наведених у касаційних скаргах, Верховний Суд виходить із фактичних обставин, установлених місцевим та апеляційним судами.
За ч. 2 ст. 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. 
Відповідно до ч. 1 ст. 438 КПК підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: істотне порушення вимог кримінального процесуального закону; неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність; невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
Доводи захисника ОСОБА_7 щодо неповноти судового розгляду, незгоди з наданою судом оцінкою доказів, оспорювання встановлених за результатами судового розгляду фактів із викладенням власної версії подій стосуються, по суті, невідповідності висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, що виходячи з вимог ст. 438 КПК не є предметом перевірки суду касаційної інстанції.
Разом із тим, при перевірці судових рішень не встановлено обставин, які би ставили під сумнів законність і обґрунтованість висновків судів першої та апеляційної інстанцій про винуватість ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого йому злочину, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 370, п. 2 ч. 3 ст. 374 КПК вказані висновки ґрунтуються на об`єктивно з`ясованих обставинах, які підтверджено доказами, безпосередньо дослідженими під час судового розгляду й оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Зміст обставин і доказів докладно наведено у вироку.
Доводи захисника щодо заперечення винуватості ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованого злочину були предметом ретельної перевірки суду першої інстанції та знайшли належну оцінку у вироку. 
Зокрема, поряд з іншими доказами, суд обґрунтовано послався: 
—      на показання потерпілої ОСОБА_8 , яка детально описала обставини вчинення щодо неї злочину та осіб, які його вчинили, зазначивши що 12 квітня 2017 року вона та її подруга проходили повз магазин «Антошка», побачили двох хлопців, які пішли попереду них, однак згодом хлопці з`явились позаду них, один з них підбіг, вихватив її планшет, який вона тримала у правій руці, інший схопивши її за горло, почав душити. Саме ОСОБА_6 вихватив в неї планшет та передав іншій особі. Вона намагалась наздогнати хлопця, якому ОСОБА_6 передав планшет, але не змогла. Після цього ОСОБА_6 написав їй у соціальній мережі «Вконтакті», що він поліцейський та повідомив, що йому необхідні документи та коробка від планшету для пошуку планшету і його повернення; 
—      показання свідка ОСОБА_13 , яка пояснила, що вона разом з ОСОБА_8 проходили біля магазину «Сільпо», повз них пройшли два хлопці, вона помітила, що ОСОБА_8 була вже позаду неї і її тримали ці два хлопці, забирали планшет, ОСОБА_6 був один із нападаючих, другий намагався відштовхнути ОСОБА_8 , планшет спочатку був у ОСОБА_14 потім у іншого хлопця, при цьому свідок детально описала осіб, які вчинили злочин та, в що вони були одягнуті; 
—      показання свідка ОСОБА_15 про те, що в середині квітня 2017 року біля магазину «Антошка», побачив, як два молодих хлопці забрали щось у дівчини та розбіглись у різні сторони, все було дуже швидко, він був за 25-30 метрів від місця події.
—      протокол огляду від 22 квітня 2017 року з фототаблицею, яким оглянута переписка ОСОБА_6 з потерпілою ОСОБА_8 , де ОСОБА_6 намагався отримати від потерпілої коробку від планшету, представившись працівником поліції, 
—      протоколи пред`явлення особи для впізнання з фототаблицями від 25 квітня 2017 року, згідно яких потерпіла ОСОБА_8 та свідки ОСОБА_13 , ОСОБА_15 серед пред`явлених осіб впізнали ОСОБА_6 , як одну із осіб, яка 12 квітня 2017 року відкрито заволоділа майном потерпілої.
При цьому місцевий суд безпосередньо, допитавши у судовому засіданні свідків сторони захисту ОСОБА_16 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 і ОСОБА_12 не взяв до уваги їх показання з мотивів того, що вони є друзями членів сім`ї ОСОБА_6 , або його знайомими, і можуть допомагають останньому уникниту покарання. 
Оцінивши усі зібрані докази відповідно до ст. 94 КПК з точки зору їх належності й допустимості, а сукупність зібраних доказів — із точки зору достатності та взаємозв`язку, місцевий суд дійшов обґрунтованого висновку про доведеність винуватості ОСОБА_6 у відкритому викраденні чужого майна (грабіжу), поєднаного з насильством, яке не є небезпечним для життя і здоров`я потерпілого, вчиненому за попередньою змовою групою осіб, і правильно кваліфікував його дії за ч. 2 ст. 186 КК. 
Апеляційний суд перевірив ці висновки місцевого суду, визнав їх обґрунтованими та вмотивованими, навівши достатні аргументи й підстави для прийняття такого рішення. З такими висновками судів першої та апеляційної інстанцій погоджується і Верховний Суд.
Переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність і умотивованість наведених висновків судів першої і апеляційної інстанцій касаційна скарга захисника не містить.
Суди першої і апеляційної інстанцій оцінювали достовірність показань потерпілої ОСОБА_8 і свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_15 , наданих у судовому засіданні, і сумнівів у їх правдивості у цих судів не виникало, оскільки ці показання були послідовними і узгоджувались між собою та з обставинами встановленими у кримінальному провадженні. При цьому ці свідки були безпосередніми очевидцями події злочину.  
Верховний Суд вважає необґрунтованими доводи захисника про те, що суди не усунули суперечності у показаннях потерпілої ОСОБА_8 , свідків ОСОБА_13 та ОСОБА_15 , на які посилається сторона захисту. Такі розбіжності не мають принципового характеру і не спростовують правильність висновків суду першої інстанції, оскільки винуватість ОСОБА_6 у вчинені інкримінованого йому злочину була встановлена на підставі сукупності безпосередньо досліджений доказів. Ці розбіжності можуть пояснюватися швидкістю подій, особливостями пам`яті та суб`єктивним сприйняттям кожної особи обставин вчинення злочину. При цьому як потерпіла, так і свідки через незначний проміжок часу при пред`явлені їм осіб для впізнання впевнено вказали на ОСОБА_6 як на одну із осіб, які вчинили щодо ОСОБА_17 злочин, такі ж свої показання вони підтвердили безпосередньо у суді першої інстанції.
Водночас, Верховний Суд вважає, що місцевий суд обґрунтовано не взяв до уваги показання свідків сторони захисту із зазначенням своїх мотивів. При цьому місцевий суд із показань свідка ОСОБА_18 встановив, що засуджений ОСОБА_6 на стадії досудового розслідування намагався забезпечити собі алібі, попросивши цього свідка дати показання про те, що засуджений знаходився разом зі свідком, на що ОСОБА_18 відмовив засудженому.   
Переглядаючи кримінальне провадження в апеляційному порядку, апеляційний суд відповідно до вимог ст. 419 КПК дав належну оцінку викладеним в апеляційній скарзі захисника доводам, які є аналогічними доводам, наведеним ним у касаційній скарзі, та обґрунтовано відмовив у їх задоволенні. При цьому порушень процесуального порядку збирання, дослідження та оцінки наведених судом у вироку доказів апеляційним судом не встановлено.
Що стосується тверджень захисника про порушення апеляційним судом вимог ст. 404 КПК, то вони є необґрунтованими.
Відповідно до вимог ч. 3 ст. 404 КПК суд апеляційної інстанції зобов`язаний за клопотанням учасників судового провадження повторно дослідити обставини, встановлені під час кримінального провадження, за умови, що вони досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушеннями.
Таким чином, законодавець визначив певні критерії, за якими апеляційний суд зобов`язаний повторно дослідити докази, зокрема, якщо ці докази досліджені судом першої інстанції не повністю або з порушенням. 
З матеріалів кримінального провадження убачається, що не погоджуючись із вироком місцевого суду захисник ОСОБА_7 подав апеляційну скаргу, в якій порушив питання про повторний допит апеляційним судом свідків сторони захисту ОСОБА_16 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 і ОСОБА_12 . 
Апеляційний суд у відмовив у задоволені заявленого захисником клопотання, оскільки у судовому засіданні апеляційного суду, захисник не навів переконливих доводів у необхідності повторного їх допиту, підтвердивши, що ці свідки допитані місцевим судом повно і без порушень вимог процесуального закону.
Також захисником заявлялось клопотання про повторний допит потерпілої ОСОБА_8 , яке у подальшому захисник зняв з розгляду апеляційного суду, а тому апеляційним судом не вирішувалось питання про його задоволення.
За таких обставин, апеляційний суд, не встановивши передбачених ч. 3 ст. 404 КПК обставин для повторного допиту потерпілої ОСОБА_8 та свідків сторони захисту, у зв`язку з тим, що захисник не навів доводів на обґрунтування щодо неповноти або порушень допущених місцевим судом при їх допиті, обґрунтовано відмовив у задоволені заявленого клопотання.
Верховний Суд зазначає, що сам по собі факт непогодження сторони кримінального провадження з висновками місцевого суду щодо оцінки доказів не є підставою для їх повторного дослідження і оцінки апеляційним судом. 
Тому Верховний Суд вважає, що при здійсненні апеляційної процедури не було допущено істотних порушень вимог ст. 404 КПК.
Ухвала апеляційного суду відповідає вимогам статтям 370, 419 КПК.
Покарання засудженому призначено відповідно до вимог закону, за своїм видом та розміром є необхідним та достатнім для виправлення ОСОБА_6 і попередження вчинення ним нових злочинів, та відповідає вимогам статей 50, 65, 75 КК.
Доводи касаційної скарги захисника щодо неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, а саме неправильної кваліфікації дій ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 КК, в частині не доведення попередньої змови, Верховний Суд вважає безпідставними.
Відповідно до ч. 2 ст. 28 КК злочин визнається вчиненим за попередньою змовою групою осіб, якщо його спільно вчинили декілька осіб (дві або більше), які заздалегідь, тобто до початку злочину, домовилися про спільне його вчинення.
Під домовленістю групи осіб про спільне вчинення злочину слід розумніти узгодження об`єкту злочину, його характеру, місця, часу, способу вчинення та змісту виконуваних функцій, яке може відбутися у будь - якій формі (усній, письмовій, за допомогою конклюдентних дій).
Відповідно до встановлених судом обставин цього кримінального провадження ОСОБА_6 , за попередньою змовою з невстановленою особою, підійшли зі спини до ОСОБА_8 , де ОСОБА_6 , застосовуючи насильство, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілої, схопив останню за шию і почав душити, в цей час невстановлена слідством особа, контролювала обстановку на місці вчинення злочину та забезпечувала прикриття від сторонніх осіб. Після чого ОСОБА_6 шляхом ривку відкрито викрав належний ОСОБА_8 планшет марки «Samsung Galaxy Tab A6» з сім-картою мобільного оператора ТОВ «Лайфселл», який передав цій невстановленій слідством особі, після чого вони з місця вчинення кримінального правопорушення зникли.
Отже єдина для спільників мета та узгодженість їхніх дій при викраденні і переміщенні майна поза розумним сумнівом свідчать про попередню домовленість співучасників. Таким чином, доводи сторони захисту в цій частині не можна визнати обґрунтованими.
За встановлених судом фактичних обставин кримінального провадження дії ОСОБА_6 за ч. 2 ст. 186 ККкваліфіковано правильно.
Таким чином, Верховний Суд дійшов висновку, що захисник у своїй касаційній скарзі не навів переконливих доводів, які би ставили під сумнів законність постановлених у кримінальному проваджені судових рішень, а під час розгляду кримінального провадження в суді касаційної інстанції не було встановлено істотних порушень вимог кримінального процесуального закону або неправильного застосування закону України про кримінальну відповідальність, які би були безумовними підставами для їх скасування.
Враховуючи наведене і керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційну скаргу захисника необхідно залишити без задоволення, а постановлені у кримінальному провадженні судові рішення — без зміни.
На цих підставах Верховний Суд ухвалив:
Касаційну скаргу захисника засудженого ОСОБА_6 — ОСОБА_7 залишити без задоволення, а вирок Київського районного суду м. Одеси від 10 січня 2018 року та ухвалу Апеляційного суду Одеської області від 18 жовтня 2018 року щодо ОСОБА_6 — без зміни.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її проголошення та оскарженню не підлягає.
Судді
 
ОСОБА_1                              ОСОБА_2                        ОСОБА_3