Постанова 
Іменем  України             
 
11 вересня 2019 року
м. Київ
 
справа № 229/773/17
 
провадження № 61-29634св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого – Луспеника Д. Д.,
суддів: Воробйової І. А. (суддя-доповідач), Гулька Б. І., Лідовця Р. А., 
Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивач – військовий прокурор Донецького гарнізону в інтересах держави 
в особі Міністерства оборони України, 
відповідач –  ОСОБА_1 ,
третя особа – ІНФОРМАЦІЯ_1 ,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу військового прокурора Донецького гарнізону, який діє в інтересах держави 
в особі Міністерства оборони України, на рішення Дружківського міського суду Донецької області від 31 травня 2017 року в складі судді Панової Т. Л. та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 04 липня 2017 року 
в складі колегії суддів: Кішкіної І. В., Гапонова А. В., Папоян В. В.,
 
ВСТАНОВИВ: 
 
1. Описова частина

Короткий зміст позовних вимог
 
У березні 2017 року військовий прокурор Донецького гарнізону 
в інтересах держави в особі Міністерства оборони України звернувся до суду з позовом до ОСОБА_1 , третя особа – ІНФОРМАЦІЯ_1 (далі – Івано-Франківський ОВК), про відшкодування шкоди.
 
Позовна заява мотивована тим, що військовою прокуратурою здійснювалося досудове розслідування у кримінальному провадженні 
від 08 лютого 2016 року № 12016050410000254 за обвинуваченням 
ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною другою статті 414 Кримінального кодексу України (далі – КК України).
Під час досудового розслідування та судового розгляду встановлено, 
що ОСОБА_1 , проходячи військову службу у військовій частині польова пошта НОМЕР_1 на посаді механіка-радіотелефоніста відділення управління штабу батальйону взводу зв`язку військової частини польова пошта НОМЕР_1 , солдат, 07 лютого 2016 року, перебуваючи поблизу населеного пункту Новоселівка-2 Ясинуватського району Донецької області, порушив правила поводження зі зброєю, внаслідок чого заподіяв смерть солдату ОСОБА_2 .
Вироком Дружківського міського суду Донецької області від 07 червня 
2016 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні злочину, передбаченого частиною другою статті 414 КК України, та призначено йому покарання у вигляді позбавлення волі на строк п`ять років. На підставі статті 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання, якщо він протягом трьох років не вчинить нового злочину. Вирок набрав чинності.
Відповідно до Закону України «Про соціальний та правовий захист військовослужбовців і членів їх сімей», Порядку призначення і виплати одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві передбаченому постановою Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975, відповідно до протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців від 22 липня 2016 року № 56, затвердженого 26 липня 2016 року Міністром оборони України, на 
підставі поданих документів, матері, дружині та дочці загиблого ОСОБА_2 призначено виплату у сумі 689 000,00 грн, які виплачені Івано-Франківським ОВК, відповідно до платіжних доручень 
від 27 грудня 2016 року № 213 та № 214.
Міністерством оборони України відшкодовано завдану шкоду рідним загиблого ОСОБА_2 за його смерть, оскільки той загинув 
під час виконання обов`язків військової служби. За правилами 
статті 1191 Цивільного кодексу України (далі – ЦК України) Міністерство оборони України має право зворотної вимоги до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, оскільки смерть ОСОБА_2 спричинена не бойовими діями чи іншими спеціальними умовами військової служби, а незаконними (злочинними) діями ОСОБА_1 . Тому, витрати Міністерства оброни України, які були здійснені при виконанні зобов`язань перед військовослужбовцем ОСОБА_2 в разі його смерті, а саме витрати в сумі 689 000,00 грн, підлягають відшкодуванню за рахунок винної особи ОСОБА_1 .
Ураховуючи викладене, військовий прокурор Донецького гарнізону просить стягнути з ОСОБА_1 на користь Міністерства оборони України майнову шкоду, яка спричинена вчиненням злочину, в сумі 689 000,00 грн. 
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Дружківського міського суду Донецької області від 31 травня 2017 року в задоволенні позову військового прокурора Донецького гарнізону в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, відмовлено. 
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що Міністерством оборони України виплачена гарантована державою одноразова грошова допомога, що є його обов`язком у разі загибелі військовослужбовця. Здійснення ним таких виплат членам сім`ї загиблого не є заподіянням Міністерству оборони України шкоди в розумінні статті 1166 ЦК України. При цьому, Міністерство оборони України не є особою, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, тому не набуває права зворотної вимоги до винної особи згідно із частиною першою статті 1191 ЦК України. 
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 04 липня 2017 року апеляційну скаргу військового прокурора Донецького гарнізону, що діє 
в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, відхилено. Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 31 травня 
2017 року залишено без змін.
Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що виплата позивачем одноразової гарантованої державою грошової допомоги є обов`язком Міністерства оборони України у разі загибелі військовослужбовця, а тому здійснення ним таких виплат членам сім`ї загиблого не є заподіянням йому шкоди 
в розумінні статті 1166 ЦК України. Міністерство оборони України 
не є особою, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, та не набуває права зворотної вимоги до винної особи згідно із частиною першою 
статті 1191 ЦК України.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, військовий прокурор Донецького гарнізону, що діє в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, посилаючись на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення, яким його позовні вимоги задовольнити.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних 
і кримінальних справ від 15 червня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу 
№ 229/773/17 з Дружківського міського суду Донецької області.
 
Відповідно до пункту 6 розділу XII «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про судоустрій і статус суддів» Вищий спеціалізований суд України з розгляду цивільних і кримінальних справ діяв у межах повноважень, визначених процесуальним законом, до початку роботи Верховного Суду та до набрання чинності відповідним процесуальним законодавством, що регулює порядок розгляду справ Верховним Судом.
 
15 грудня 2017 року набрав чинності Закон України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», за якими судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд (стаття 388 ЦПК України).
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIIІ «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
23 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.
 
07 червня 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді-доповідачу.
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 01 серпня 2019 року вказану справу призначено до розгляду.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що заподіяння ОСОБА_1 шкоди підтверджено вироком Дружківського міського суду Донецької області 
від 07 червня 2016 року, який в силу вимог частини четвертої статті 61 ЦПК України є обов`язовим для суду, що розглядає справу про цивільно-правові наслідки дій особи, стосовно якої ухвалено вирок.
Також зазначає, що смерть ОСОБА_2 настала не внаслідок проведення бойових дій, а в результаті вчинення солдатом ОСОБА_1 злочину, у зв`язку з чим родичам загиблого виплачено 689 000 грн, 
що в результаті стало додатковим фінансовим навантаженням на бюджет Міністерства оборони України.
 
Відзив (заперечення) на касаційну скаргу учасниками справи не подано.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Вироком Дружківського міського суду Донецької області від 07 червня 
2016 року, який набрав чинності 07 липня 2016 року, ОСОБА_1 визнано винним у пред`явленому обвинуваченні за частиною другою статті 414 КК України та призначено йому покарання у виді позбавлення волі на строк п`ять років. На підставі статті 75 КК України ОСОБА_1 звільнено від відбування покарання, якщо він протягом трьох років іспитового строку 
не вчинить нового злочину і виконає покладені на нього судом відповідно до статті 76 КК України обов`язки (а.с. 7–12).
Вироком встановлено, що ОСОБА_1 порушив правила поводження 
зі зброєю, в наслідок чого заподіяно смерть військовослужбовцю ОСОБА_2 .
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлений.
Згідно із витягом з протоколу засідання комісії з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги 
в разі загибелі (смерті), каліцтва або інвалідності військовослужбовців 
та інвалідності осіб, звільнених з військової служби, Міністерства оборони України від 22 липня 2016 року № 56 комісія дійшла висновку 
про можливість призначення одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 25 грудня 2013 року № 975 матері, дружині, дочці загиблого солдата ОСОБА_2 у розмірі 
500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на дату смерті, в сумі 689 000,00 грн в рівних долях кожному (а.с. 13).
Відповідно до платіжних доручень від 27 грудня 2016 року № 213 та 
214 перерахована одноразова грошова допомога членам сім`ї загиблого військовослужбовця ОСОБА_3 у сумі 229 666,67 грн та ОСОБА_4 у сумі 459 333,34 грн (а.с. 14).
2. Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга військового прокурора Донецького гарнізону, який діє 
в інтересах держави в особі Міністерства оборони України, підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під 
час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження 
в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог 
і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Вказаним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають.
 
Згідно із частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України (тут і далі – у редакції, чинній на час ухвалення оскаржуваного рішення; КАС України) до адміністративних судів можуть бути оскаржені будь-які рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень, крім випадків, коли щодо таких рішень, дій чи бездіяльності Конституцією чи законами України встановлено інший порядок судового провадження.
 
Пунктом 1 частини першої статті 3 КАС України визначено, що справа адміністративної юрисдикції – це переданий на вирішення адміністративного суду публічно-правовий спір, у якому хоча б однією зі сторін є орган виконавчої влади, орган місцевого самоврядування, їхня посадова чи службова особа або інший суб`єкт, який здійснює владні управлінські функції на основі законодавства, в тому числі на виконання делегованих повноважень.
Відповідно до частини другої статті 4 КАС України юрисдикція адміністративних судів поширюється на всі публічно-правові спори, крім спорів, для яких законом установлений інший порядок судового вирішення.
 
Частиною третьою статті 6 КАС України передбачено, що суб`єкти владних повноважень мають право звернутися до адміністративного суду 
у випадках, передбачених Конституцією та законами України.
 
Згідно з пунктом 15 частини першої статті 3 КАС України публічна служба – це діяльність на державних політичних посадах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, дипломатична служба, інша державна служба, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування.
 
Аналогічні визначення закріплені і в чинній редакції КАС України, зокрема, за пунктом 17 частини першої статті 4 якого публічна служба – це діяльність на державних політичних посадах, у державних колегіальних органах, професійна діяльність суддів, прокурорів, військова служба, альтернативна (невійськова) служба, інша державна служба, патронатна служба 
в державних органах, служба в органах влади Автономної Республіки Крим, органах місцевого самоврядування; а частиною четвертою статті 19 КАС України установлено, що юрисдикція адміністративних судів поширюється на справи у публічно-правових спорах, зокрема спорах з приводу прийняття громадян на публічну службу, її проходження, звільнення з публічної служби.
 
Відповідно до пункту 3 частини другої статті 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі.
 
Частиною першою статті 15 ЦПК України 2004 року визначено, що суди розглядають у порядку цивільного судочинства справи щодо захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів, що виникають із цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин.
 
Відповідно до частини першої статті 2 Закону України «Про військову службу» військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України, іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
 
У справі, що розглядається, позов пред`явлений військовим прокурором та військовим комісаріатом до фізичної особи – військовослужбовця про стягнення майнової шкоди, завданої ним під час проходження військової служби.
 
Підстави та порядок притягнення до матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, передбачених актами законодавства, військовими статутами, порадниками, інструкціями та іншими нормативними актами визначено Положенням про матеріальну відповідальність військовослужбовців. Відшкодуванню підлягає пряма дійсна шкода, завдана розкраданням, пошкодженням, втратою чи незаконним використанням військового майна, погіршенням або зниженням його цінності, що спричинило додаткові витрати для військових частин, установ, організацій, підприємств та військово-навчальних закладів для відновлення, придбання майна чи інших матеріальних цінностей або надлишкові виплати (пункти 1, 2 цього Положення).
 
Таким чином, спірні правовідносини виникли у зв`язку із завданням відповідачем шкоди державі під час проходження публічної служби.
 
Спори, що виникають з приводу матеріальної відповідальності військовослужбовців і призваних на збори військовозобов`язаних, винних у заподіянні шкоди державі під час виконання ними службових обов`язків, підлягають вирішенню в порядку адміністративного судочинства як такі, що пов`язані з питаннями реалізації правового статусу особи, яка перебуває на посаді публічної служби, від моменту її прийняття на посаду і до звільнення з публічної служби, зокрема, і питанням відповідальності за рішення, дії чи бездіяльність на відповідній посаді, що призвели до завдання шкоди, навіть якщо притягнення цієї особи до відповідальності шляхом подання відповідного позову про стягнення такої шкоди відбувається після її звільнення з військової служби.
 
Такий висновок зроблено Великою Палатою Верховного Суду в постановах від 05 грудня 2018 року у справі № 818/1688/16 та від 12 грудня 2018 року 
в справі № 734/3102/16-ц в аналогічних спорах.
 
Частиною першої статті 414 ЦПК   України передбачено, що порушення правил юрисдикції загальних судів, визначених статтями 19–22 цього Кодексу, є обов`язковою підставою для скасування рішення незалежно від доводів касаційної скарги
 
Згідно з пунктом 1 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо справа не підлягає розгляду в порядку цивільного судочинства.
 
Оскільки розгляд спорів даної категорії повинен здійснюватися в порядку адміністративного судочинства, судові рішення судів першої та апеляційної  інстанцій підлягають скасуванню, а провадження в справі – закриттю.
 
Керуючись статтями 400, 401, 411, 414 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду,
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу військового прокурора Донецького гарнізону, який діє 
в інтересах держави в особі Міністерства оборони України,задовольнити частково.
 
Рішення Дружківського міського суду Донецької області від 31 травня 
2017 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 04 липня 
2017 року скасувати.
 
Провадження в справі за позовом військового прокурора Донецького гарнізону, який діє в інтересах держави в особі Міністерства оборони України до ОСОБА_1 , третя особа – Івано-Франківський обласний військовий комісаріат, про відшкодування шкодизакрити.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                    Д. Д. Луспеник

Судді:                                                                                               І. А. Воробйова

Б. І. Гулько

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк