ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
 
04 вересня 2019 року
м. Київ
 
справа № 185/7093/16-ц
 
провадження № 61-24966св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Русинчука М. М.,
 
учасники справи:
позивач - публічне акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк»,
представник позивача - Сокуренко Наталія Вікторівна,
відповідач - приватний нотаріус Павлоградського міського нотаріального округу Гущина Олена Іванівна,
 
розглянувши в попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» на заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2016 року в складі судді Боженко Л.В. та на ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 березня 2017 року  в складі колегії суддів Пономарь З. М., Баранніка О. П., Посунся Н. Є.,
 
ВСТАНОВИВ :
 
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
 
У серпні 2016 року ПАТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду з позовом до приватного нотаріуса Павлоградського міського нотаріального округу Гущиної Олени Іванівни про визнання безпідставною відмови нотаріуса у видачі дубліката правовстановлюючого документа та зобов`язання до вчинення дій. Свої вимоги  позивач обґрунтовував тим, що згідно рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від              30 жовтня 2012 року та рішення Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 листопада 2013 року банку надано право продажу квартири, яка розташована за адресою: АДРЕСА_1 . Власником квартири є ОСОБА_1 . Позивач є іпотекодержателем вищезазначеної квартири.
 
Для продажу квартири позивачу необхідний правовстановлюючий документ, яким є договір купівлі-продажу, посвідчений 07 листопада              2007 року за реєстровим №1472 приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу Гущиною Оленою Іванівною.
 
Банк звертався до приватного нотаріуса Павлоградського міського нотаріального округу Гущиної Олени Іванівни з заявою про видачу дубліката договору купівлі-продажу, проте відповідач відмовив у вчиненні такої нотаріальної дії.
 
Посилаючись на зазначені обставини, банк просив суд визнати незаконною відмову приватного нотаріуса Павлоградського міського нотаріального округу Гущиної Олени Іванівни у вчиненні нотаріальної дії та зобов`язати відповідача видати ПАТ КБ «Приватбанк» дублікат договору                        купівлі-продажу квартири, посвідчений 07 листопада 2007 року за                   реєстровим №1472 приватним нотаріусом Павлоградського міського нотаріального округу Гущиною Оленою Іванівною.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2016 року в задоволенні позову ПАТ КБ «Приватбанк» до приватного нотаріуса Павлоградського міського нотаріального округу Гущиної Олени Іванівни про визнання безпідставною відмови нотаріуса у видачі дублікату правовстановлюючого документа та зобов`язання до вчинення дій відмовлено.
 
Суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для задоволення позову, оскільки позивач не є стороною договору купівлі-продажу і не відноситься до осіб, за дорученням яких або щодо яких учинялась нотаріальна дія із посвідчення цього договору. Відмова приватного нотаріуса Павлоградського міського нотаріального округу Гущиної  Олени Іванівни у вчиненні нотаріальної дії відповідає вимогам Закону України «Про нотаріат».
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції 
 
Ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від                                     09 березня 2017 року в складі колегії суддів Пономарь З. М., Баранніка О. П., Посунся Н. Є. апеляційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» відхилено. Рішення суду першої інстанції залишено без змін.
 
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції та дійшов висновку про відсутність порушень матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Представник ПАТ КБ «Приватбанк» Сокуренко Н. В. подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу на заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2016 року та на ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від  09 березня 2017 року.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 11 квітня 2017 року касаційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» залишено без руху.
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 травня 2017 року відкрито провадження за касаційною скаргою ПАТ КБ «Приватбанк».
 
Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Статтею 388 Цивільного процесуального кодексу України визначено, що судом касаційної інстанції в цивільних справах є Верховний Суд.
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що у приватного нотаріуса Павлоградського міського нотаріального округу Гущиної Олени Іванівни були відсутні підстави відмовляти у видачі дубліката правовстановлюючого документа та його дії свідчать про невиконання ним судового рішення, яким банку надано повноваження, необхідні для здійснення продажу предмета іпотеки.
 
Відзив на касаційну скаргу
Відзиви на касаційну скаргу до Верховного Суду не надходили.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Заочним рішенням Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 30 жовтня 2012 року з урахуванням змін, внесених рішенням Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних та кримінальних справ від 06 листопада 2013 року, задоволено позов ПАТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про звернення стягнення на предмет іпотеки -  квартиру, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , шляхом її продажу з укладанням від імені ОСОБА_1 договору купівлі-продажу будь-яким способом з іншою особою-покупцем, з початковою ціною на рівні, не нижчому за звичайні ціни на цей вид майна, на підставі оцінки, проведеної суб`єктом оціночної діяльності, з отриманням витягу з Державного реєстру прав власності, а також з наданням ПАТ КБ «Приватбанк» всіх повноважень, необхідних для здійснення продажу предмету іпотеки.
18 березня 2015 року банк звернувся до приватного нотаріуса Павлоградського міського нотаріального округу Гущиної Олени Іванівни із заявою про видачу дубліката договору купівлі-продажу квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , посвідченого 07 листопада 2007 року за   реєстровим №1472.
Постановою приватного нотаріуса Павлоградського міського нотаріального округу Гущиної Олени Іванівни від 23 березня 2016 року відмовлено           ПАТ КБ «Приватбанк» у здійсненні видачі дубліката договору                       купівлі-продажу квартири, з посиланням на відсутність для цього підстав передбачених Законом України «Про нотаріат».
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Вивчивши матеріали цивільної справи, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Судові рішення, що оскаржуються в касаційному порядку, відповідають зазначеним вимогам закону.
Статтею 7 Закону України «Про нотаріат» передбачено, що нотаріуси або посадові особи, які вчиняють нотаріальні дії, у своїй діяльності керуються законами України, постановами Верховної Ради України, указами і розпорядженнями Президента України, постановами і розпорядженнями Кабінету Міністрів України, наказами Міністра юстиції України, нормативними актами обласних, Київської міських державних адміністрацій.
Нотаріуси у встановленому порядку в межах своєї компетенції вирішують питання, що випливають з норм міжнародного права, а також укладених Україною міждержавних угод.
У частині першій статті 53 Закону України «Про нотаріат» визначено, що у разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом чи посадовою особою органу місцевого самоврядування, за письмовою заявою осіб, перелічених у першому реченні частини п`ятої статті 8 цього Закону, видається дублікат втраченого документа.
Відповідно до частини сьомої статті 8 Закону України «Про нотаріат» довідки про вчинені нотаріальні дії та копії документів, що зберігаються у нотаріуса, видаються нотаріусом виключно фізичним та юридичним особам, за дорученням яких або щодо яких вчинялися нотаріальні дії.
Пунктом 1.1 глави 22 розділу 2 Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України  від 22 лютого 2012 року № 296/5 (далі - Порядок), встановлено, що у разі втрати або зіпсування документа, посвідченого або виданого нотаріусом, за письмовою заявою осіб, за дорученням яких або щодо яких учинялася нотаріальна дія, нотаріусом видається дублікат утраченого або зіпсованого документа.
З огляду на наведене підстави отримання дубліката документа та коло осіб, яким надано право отримати дублікат утраченого або зіпсованого документа, не підлягають розширювальному тлумаченню.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «Приватбанк», суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, обґрунтовано виходив із того, що позивачем не надано жодних доказів на підтвердження того, що правовстановлюючий документ - договір купівлі-продажу, який є предметом іпотеки, втрачено чи зіпсовано.
Відсутність договору купівлі-продажу квартири у позивача не свідчить про втрату або зіпсування документа, що згідно Закону України «Про нотаріат»є підставою для видачі нотаріусом дубліката договору.
Вказане узгоджується з правовою позицією, викладеною у постанові Верховного Суду від 14 серпня 2019 року у справі №223/99/17.
Обґрунтованим також є висновок суду першої інстанції, що, відмовляючи банку у видачі дубліката договору купівлі-продажу квартири, нотаріус діяв відповідно до вимог чинного законодавства і такі його дії не свідчать про невиконання ним судового рішення, яким банку надано повноваження, необхідні для здійснення продажу предмета іпотеки, оскільки вказане рішення не містить обов`язку нотаріуса видати банку дублікат цього договору та зобов`язання вчинити будь-які дії.
При цьому, право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, а також дії банку у випадку такого способу звернення стягнення на іпотечне майно, перелік документів необхідних для вчинення відповідних дій та повноваження банку щодо такої реалізації визначені статтею 38 Закону України «Про іпотеку», якою в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, зокрема, передбачено, що дії щодо продажу предмета іпотеки та укладання договору купівлі-продажу здійснюються іпотекодержателем від свого імені, на підставі іпотечного договору, який містить застереження про задоволення вимог іпотекодержателя, що передбачає право іпотекодержателя на продаж предмета іпотеки, без необхідності отримання для цього будь-якого окремого уповноваження іпотекодавця, а також те, що договір купівлі-продажу предмета іпотеки, укладений відповідно до цієї статті, є правовою підставою для реєстрації права власності покупця на нерухоме майно, що було предметом іпотеки.
Положення статті 38 Закону України «Про іпотеку» не містять повноважень банку представляти інтереси іпотекодавця у будь-яких правовідносинах, зокрема, щодо звернення від імені власника нерухомого майна, на яке звертається стягнення, до нотаріуса з вимогою надати дублікат правовстановлюючого документа на майно, що підлягає реалізації, а також не містить обов`язку нотаріуса надавати відповідний дублікат правовстановлюючих документів без дотримання вимог Закону України «Про нотаріат».
Таким чином, приватний нотаріус, вирішуючи питання про видачу дубліката нотаріального документа, повинен керуватися положеннями Закону України «Про нотаріат», зокрема положеннями статей 49, 50, 53 цього Закону.
У випадку звернення до нотаріуса за отриманням дубліката нотаріального документа з інших підстав, ніж передбачені статтею 53 Закону України «Про нотаріат», зокрема у зв`язку з отриманням права звернути стягнення на предмет іпотеки шляхом його продажу, у нотаріуса відсутні правові підстави для видачі банку дубліката нотаріально посвідченого документа.
З огляду на наведене суди дійшли вірного висновку про обгрунтовніть та законність відмови приватного нотаріуса Павлоградського міського нотаріального округу Гущиної Олени Іванівни у видачі дубліката договору купівлі-продіжу ПАТ КБ «Приватбанк».
Інші доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з висновками суду апеляційної інстанцій стосовно установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом, який їх обґрунтовано спростував. В силу вимог вищезгаданої статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
Колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про наявність передбачених частиною третьою статті 401 ЦПК Українипідстав для залишення касаційної скарги без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Керуючись статтями 389, 400, 401 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційну скаргу ПАТ КБ «Приватбанк» залишити без задоволення.
 
Заочне рішення Павлоградського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 21 листопада 2016 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 09 березня 2017 року залишити без змін.
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                    Н. О. Антоненко
                                                                                                                В. І. Журавель
                                                                                                                М. М. Русинчук