Постанова
Іменем України
09 жовтня 2019 року
м. Київ
справа №644/7222/16-ц
провадження № 61-34422св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого – Сімоненко В.М.,
суддів: Калараша А.А., Мартєва С. Ю., Петрова Є.В., Штелик С. П., 
учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 ,
відповідач – Державне підприємство «Завод «Електроважмаш»
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду                м. Харкова від 12 квітня 2017 року у складі судді Зябрової О.Г. та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 22 червня 2017 року у складі суддів: Швецової Л.А., Котелевець А.В, Кругової С.С.,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до підпункту 4 пункту першого розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VІІІ «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Описова частина 
Короткий зміст  позовних вимог 
У вересні 2016 року ОСОБА_1 звернувся з позовом до Державного підприємства «Завод «Електроважмаш» (далі-ДП «Завод «Електроважмаш»),                   в якому просив суд скасувати наказ № 1073-к від 09 серпня 2016 року, виданий                          ДП «Завод «Електроважмаш», про звільнення його з роботи з підстав пункту 4 статті 40 КЗпП України, поновити його на посаді газорізальника 5 розряду та стягнути з відповідача на його користь заробітну плату за час вимушеного прогулу.
Позов мотивовано тим, що 09 серпня 2016року його було звільнено з роботи за прогули із 04 липня по 07 липня та 04 серпня 2016 року на підставі                               п.4 ст.40 КЗпП України. Дане звільнення він вважає незаконним, оскільки він є кадровим донором Харківського обласного центру служби крові і при здачі крові має право на два дні відпочинку. З 01 по 30 червня 2016 року він, перебуваючи у щорічній відпустці, здав двічі кров і відповідно мав 4 дні додаткового відпочинку, які він використав у робочі дні на підприємстві з 04 по 07 липня 2016 року, після чого вийшов на роботу. Проте, відповідач врахував йому лише два дні відпочинку, а інші дні визначив як прогул. 03 серпня 2016 року позивач також був на здачі крові, про що він повідомив підприємство завчасно, тому 04 серпня   2016 року він також не був на роботі, оскільки мав у цей день додатковий день відпочинку за здачу крові. Отже, жодних прогулів у нього не має. Також, не було згоди профспілкового комітету, членом якого він є, на звільнення його з роботи. Таким чином, звільнення відбулось незаконного.
У зв`язку з вищезазначеним, просив його позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. 
Короткий зміст рішення суду першої та апеляційної інстанції 
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12 квітня                        2017 року, що залишено без змін ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 22 червня 2017 року у задоволені позову ОСОБА_1 до ДП «Завод «Електроважмаш» відмовлено. 
Відмовляючи в задоволені позову  ОСОБА_1 , суд першої інстанції з висновками якими погодився апеляційний суд, виходив з відсутності правових підстав для задоволення. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі, поданій у липні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 просить скасувати судові рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції та постановити нове рішення яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.

Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 липня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано з Орджонікідзевського районного суду м. Харкова вищезазначену цивільну справу № 644/7222/16-ц.
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
У червні 2018 року справу передано до Верховного Суду.
Ухвалою Верхового Суду від 12 серпня 2019 року справу за вищезазначеним позовом призначено до судового розгляду в порядку спрощеного провадження без повідомлення учасників справи, у складі колегії з п`яти суддів. 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції та апеляційний суд ухвалили судові рішення з порушенням норм матеріального та процесуального права. 
Скаржник посилається на те, що відповідно до статті 9 Закону України                        «Про донорство крові та її компонентів» мав право на чотири додаткові дні відпочинку на які продовжується його відпустка. Оскільки перший день після відпустки, яка закінчилась 30 травня 2016 року, припадав на дні визнані на підприємстві вихідними (п`ятниця-неділя), то чотири додаткові дні відпочинку були додані ним  на наступні робочі дні 3-6 червня 2016 року. Так, як 07 червня припало на п`ятницю, яка є неробочим днем на підприємстві, то він вийшов на роботу 11 червня 2016 року. Відсутність  на робочому місці 04 серпня 2016 року не вважає прогулом бо в телефонному режимі узгодив з відповідачем перенесення додаткового дня відпочинку на який мав право у зв`язку із здачею крові 03 серпня 2016 року. 
Короткий зміст заперечень на касаційну скаргу
У вересні 2017 року надійшли заперечення від представника ДП «Завод «Електроважмаш», в якихвказує на те, що судами прийнято законні рішення, та дотримано норми матеріального і процесуального права. Суди правильно встановили обставини справи та дали їм обґрунтовану оцінку, тому в задоволені скарги просить відмовити.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судами встановлено, що ОСОБА_1 працював на ДП «Завод Електроважмаш» на посаді газорізальника 5 розряду та є донором крові.
Як встановлено судами, 01 червня по 30 червня 2016 року ОСОБА_1 перебував у щорічній відпустці.
08 червня 2016 року та 22 червня 2016 року ОСОБА_1 , будучи у щорічній основній відпустці, здавав кров (компоненти крові).
Після відпустки позивач вийшов на роботу 11 червня 2016 року.
ОСОБА_1 в заяві від 27 липня 2016 року, виявив бажання здати кров у якості донора 03 серпня 2016 року, а додатковим днем відпочинку він за бажанням визначив 03 жовтня 2016 року. Дана заява була узгоджена з керівництвом                 ДП «Завод «Електроважмаш».
Судами встановлено, що 04 серпня 2016 року ОСОБА_1 був відсутній на роботі без поважної причини.
Рішенням №63 від 08 лютого 2017 року профспілкового комітету первинної профспілкової організації ДП «Завод «Електроважмаш» надано згоду на звільнення ОСОБА_1 на підставі п.4 ст.40 КЗпП України за здійснення прогулу без поважних причин із 05 липня 2016 по 07 липня 2016 та 04 серпня 2016 року.
Наказом № 1073-к від 09 серпня 2016 року він був звільнений з даного підприємства за прогули без поважних причин –у період з 05 липня 2016 року по 07 липня 2016 року та 04 серпня 2016 року за п.4 статті 40 КЗпП України).
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Відповідно до статті 400 ЦПК України, під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно із частиною другою статті 389 ЦПК України, підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вивчивши матеріали цивільної справи, обговоривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку, що касаційна скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Статтею 3 КЗпП України встановлено, що законодавство про працю регулює трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами.
Предметом регулювання законодавства про працю є забезпечення гарантій права на відпустки, визначає умови, тривалість і порядок надання їх працівникам для відновлення працездатності, зміцнення здоров`я, а також для виховання дітей, задоволення власних життєво - важливих потреб та інтересів, всебічного розвитку особи.(ЗУ "Про відпустки").
Так, відповідно до частини першої статті 5 Закону України «Про відпустки», тривалість відпусток визначається цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами України і незалежно від режимів та графіків роботи розраховується в календарних днях.
Згідно з частиною першою статті  6 Закону України «Про відпустки», щорічна основна відпустка надається працівникам тривалістю не менш як                              24 календарних дні за відпрацьований робочий рік, який відлічується з дня укладення трудового договору.
Питання щодо надання пільг донорам, регулюється статтею 9 Закону України                                від 23 червня 1995 року «Про донорство крові та її компонентів».
Відповідно до статті 9 Закону України «Про донорство крові та її компонентів», в день давання крові та (або) її компонентів, а також в день медичного обстеження працівник, який є або виявив бажання стати донором, звільняється від роботи на підприємстві, в установі, організації незалежно від форм власності із збереженням за ним середнього заробітку.
Частиною четвертою та шостою статті 9 Закону України «Про донорство крові та її компонентів» передбачено, що після кожного дня давання крові та (або) її компонентів, в тому числі у разі давання їх у вихідні, святкові та неробочі  дні, донору надається додатковий день відпочинку із збереженням за ним середнього заробітку. За бажанням працівника цей день може бути приєднано до  щорічної відпустки або використано в інший час протягом року після дня давання крові чи її компонентів.
У разі давання крові та (або) її компонентів у період щорічної відпустки ця відпустка продовжується на відповідну кількість днів з урахуванням надання працівнику додаткового дня відпочинку за кожний день давання крові.
У листах Міністерства праці та соціальної політики України від 06 квітня                 2011 року №76/13/133-11 та від 02 квітня 2014 року №90/116-10 «Про порядок використання донорами днів відпочинку» зазначено, що якщо працівник здав кров у період щорічної відпустки, то тривалість такої відпустки продовжується на два дні. 
Отже, позивач згідно вищезазначеного закону, має право на додаткових два дні відпустки за кожен день давання крові, а в решті на продовження відпустки на  чотири дні.
За положеннями Закону України «Про відпустки» основна щорічна відпустка надається у календарних днях ( стаття 6), а тому і її продовження повинно бути за загальними правилами надання відпустки, тобто у календарних днях, і чотири додаткових дні за давання крові або її компонентів надаються включаючи вихідні, неробочі та святкові дні, Відповідно до наказу від 30 червня 2015 року, встановлено на підприємстві неповний робочий тиждень (4 денний робочий тиждень). Однак, при розрахунку днів щорічної основної відпустці ці дні повинні включатись з відпустку як календарні, а тому як встановлено апеляційним судом позивачу була надана щорічна основна відпустка у календарних днях
Відтак, якщо працівник у період основної щорічної відпустки здав кров і останній день відпустки припадає на останній день робочого тижня встановленого на підприємстві, то йому надається два додаткові календарні дні за кожен день здавання крові або її компонентів і на ці дні відпустка продовжується  включаючи в себе й вихідні, неробочі та святкові дні робочого тижня, за виключенням днів, встановлених статтею 73 КЗзП України. 
Як встановлено судами, щорічна відпустка ОСОБА_1 була продовжена за наказом підприємства на чотири календарні дні, тобто з 01 липня 2016 року               до 04 липня 2016 року включно. Однак, позивач був відсутній на робочому місті з 05 по 07 липня 2016 року і приступив до виконання обов`язків лише 11 липня                     2016 року.
Розглядаючи справу, суди попередніх інстанцій обґрунтовано дійшли до висновків, що позивач у порушення трудової дисципліни не вийшов на роботу з              05 по 07 липня включно, був відсутній на робочому місті без поважної причини, чим скоїв прогул. 
Доводи позивача щодо права на отримання додаткових днів лише у робочі дні робочого тижня спростовуються вищенаведим аналізом законодавчих та нормативних актів.
В частині прогулу ОСОБА_1 04 серпня 2016 року без поважних причин необхідно зазначити наступне. 
Відповідно до статті 9 Закону України «Про донорство крові та її компонентів», вдень давання крові та (або) її компонентів, а також в день медичного обстеження працівник, який є або виявив бажання стати донором, звільняється від  роботи на підприємстві, в установі, організації незалежно від форм власності із  збереженням  за  ним середнього заробітку.
Відповідно до частини першої статті 14 Закону України «Про донорство крові та її компонентів» особа, яка виявила бажання здати кров та (або) її компоненти, зобов`язана не пізніше ніж за три дні до дня медичного обстеження, що проводиться перед даванням крові та (або) її компонентів, повідомити письмовою заявою адміністрацію за місцем роботи чи навчання або командування військової частини, де вона проходить службу, про свій намір пройти таке обстеження і здати  кров та (або) її компоненти.
У такій заяві зазначена особа має визначити додатковий день відпочинку, передбачений частинами  другою  та третьою статті 9 або частинами третьою та четвертою статті  11 цього Закону. 
Зазначена заява не подається у випадках, коли особа, яка виявила бажання здати кров або її компоненти, перебуває у відпустці, відрядженні, або у разі, коли її кров терміново необхідна для надання невідкладної медичної допомоги хворому, та у випадках, передбачених частиною першою статті 19 цього Закону.
Правам донора, визначеним законодавством кореспондує зобов`язання керівників підприємств, установ, організацій, командири (начальники) військових частин безперешкодно відпускати з місця роботи, служби або навчання за їх заявами осіб, які є або виявили бажання стати донорами, у дні відповідного медичного обстеження і здавання крові та (або) її компонентів, за винятком випадків, коли відсутність донора на його робочому місці або місці служби у ці дні може призвести до загрози життю чи здоров`ю людей, до невиконання завдань, пов`язаних із забезпеченням оборони, безпеки держави та громадського порядку, до суттєвої матеріальної шкоди або інших тяжких наслідків (стаття 6 Закону України «Про донорство»).
Після кожного дня давання крові та (або ) її компонентів, у тому числі у разі її давання у вихідні, святкові та неробочі дні, донору додається додатковий день відпочинку із збереженням за ним середнього заробітку. За бажанням працівника цей день може бути приєднано до щорічної відпустки або використано в інший час протягом року після дня давання крові чи її компонентів. 
Отже, за змістом зазначених норм права донор має право на додатковий день відпочинку за кожен день давання крові та\або її компонентів, а керівництво підприємства зобов`язано його надати у визначений донором день. Разом з тим, керівництво за наявності умов визначених у статті 6 зазначеного закону має право відмовити у надані додаткового дня у день заявлений донором, оскільки виробничі процесі потребують їх забезпечення шляхом виконання своєї роботи працівниками у визначений час та спосіб і саме на керівництві підприємства лежить відповідальність за забезпечення функціонування цього підприємства.
За таких умов, перенос погодженого роботодавцем та працівником додаткового дня, можливе лише за їх взаємною згодою. Самостійне визначення працівником для відпочинку без погодження з роботодавцем вважається прогулом. 
Крім того, суди встановили, що позивач, згідно його заяви від 27 серпня                      2016 року, виявив бажання здавати кров у якості донора 03 серпня 2016 року, а додатковим днем відпочинку він за бажанням визначив 03 жовтня 2016 року.
При цьому позивач самостійно змінив дату додаткового дня на 04 серпня                     2016 року чим порушив трудову дисципліну.
А тому суди вірно встановили,  що ОСОБА_1 був відсутній 04 серпня 2016 року на робочому місці без поважних причин. 
Отже, суд першої та апеляційної інстанції, встановивши всі фактичні обставини справи, всебічно дослідили обставини справи, правильно визначили юридичну природу спірних правовідносин і закон, який їх регулює, порушень норм процесуального законодавства при розгляді справи не допустив, тому, прийшли до обґрунтованого висновку про відмову в позові. 
Інші аргументі касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів у справі, що виходить за встановлені статтею 400 ЦПК України межі розгляду справи судом касаційної інстанції та не дають підстав для встановлення неправильного застосування судами норм матеріального та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, викладених у мотивувальних частинах оскаржуваних судових рішень.
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України, суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення – без змін.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 12 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 22 червня 2017 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                   В. М. Сімоненко
 
Судді:                                                                             А. А. Калараш
 
                                                                                                 С. Ю. Мартєв 
 
                                                                                                 Є. В. Петров
 
                                                                                                 С. П. Штелик