Постанова                                       
Іменем  України                                            
30 жовтня 2019 року
м. Київ
справа № 240/457/16-ц
провадження № 61-28226св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), 
Шиповича В. В., 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - сільськогосподарське товариство з обмеженою відповідальністю «Лощанське», 
представник відповідача - Фальченко Іван Володимирович,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Лощанське» на рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 12 травня 2017 року у складі судді Щербак Ю. В. та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 18 липня 2017 року у складі колегії суддів: Хейло Я. В., Мірути О. А., Курило В. П.,
ВСТАНОВИВ:
1.        Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У липні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Лощанське» (далі - СТОВ «Лощанське») про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним. 
Позовна заява мотивована тим, що 03 січня 2002 року він уклав зі 
СТОВ «Лощанське» договір оренди земельної частки (паю) строком 
на 5 років.
Відповідно до державного акта на право власності на землю, отриманого 
23 червня 2009 року, він є власником земельної ділянки площею 3,13 га, що розташована на території Новоолександрівської сільської ради Олександрівського району Донецької області.
Надалі, після отримання державного акта, СТОВ «Лощанське» продовжувало користуватися його земельною ділянкою без укладання договору оренди.
15 травня 2016 року він звернувся до СТОВ «Лощанське» із заявою про виведення із користування належної йому ділянки, але йому було відмовлено з посиланням на договір оренди, про який йому нічого не було відомо. 
13 липня 2016 року, отримавши довідку з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, він дізнався про реєстрацію державним реєстратором договору оренди від 21 вересня 2011 року № 96.
Зазначав, що не підписував цей договір та повноважень на його підписання іншим особам не надавав.
Враховуючи викладене, ОСОБА_1 просив суд визнати недійсним договір оренди землі, укладений 21 вересня 2011 року між ним та 
СТОВ «Лощанське» та скасувати державну реєстрацію права оренди земельної ділянки згідно рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний № 2967 від 20 травня 2016 року, запис про інше речове право № 14586973.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Олександрівського районного суду Донецької області 
від 12 травня 2017 року позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним договір оренди землі, укладений 21 вересня 2011 року між ОСОБА_1 та СТОВ «Лощанське» та скасовано державну реєстрацію права оренди земельної ділянки згідно рішення про державну реєстрацію прав та обтяжень, індексний № 2967 від 20 травня 2016 року, запис про інше речове право № 14586973. Стягнуто зі СТОВ «Лощанське» на користь ОСОБА_1 у відшкодування судових витрат, пов`язаних з проведенням судової експертизи - 8 076 грн 40 коп., зі сплатою судового збору - 551 грн 20 коп., витрати на правову допомогу - 2 000 грн, а разом - 10 627 грн 60 коп. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що всупереч волевиявленню власника земельної ділянки, СТОВ «Лощанське» зареєструвало договір оренди від 21 вересня 2011 року, який підписаний від імені орендодавця - позивача іншою особою, що відповідно до частини третьої статті 203, частини першої статті 215 ЦК України є підставою для визнання договору недійсним.
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції
Ухвалою Апеляційного суду Донецької області від 18 липня 2017 року апеляційну скаргу СТОВ «Лощанське» відхилено. Рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 12 травня 
2017 року залишено без змін. 
Ухвалу суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов правильного висновку щодо визнання договору оренди землі недійсним на підставі статей 203, 215 ЦК України, вірно встановивши, що оспорюваний правочин, укладений від імені ОСОБА_1 , підписаний не ним, а іншою особою, що підтверджено висновком експерта, а також про відсутність підстав для застосування наслідків спливу позовної давності, оскільки перебіг позовної давності починається з часу, коли позивач дізнався або повинна була дізнатися про порушення свого майнового права, оскільки встановлено, що оспорюваний договір позивач не підписував, а відтак про його існування з 21 вересня 2011 року він знати не міг, а дізнався лише 13 липня 2016 року.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі, поданій у серпні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, СТОВ «Лощанське», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просило скасувати указані судові рішення та залишити позовну заяву ОСОБА_1 без розгляду.   
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справі від 25 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано її матеріали із суду першої інстанції. Зупинено виконання рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 12 травня 2017 року та ухвали Апеляційного суду Донецької області від 18 липня 2017 року до закінчення касаційного розгляду.
Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у редакції Закону України № 2147-VIII від 3 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.
У червні 2019 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу справ між суддями справу передано судді-доповідачеві.
Ухвалою Верховного Суду від 17 жовтня 2019 року справу за позовом 
ОСОБА_1 до СТОВ «Лощанське» про визнання договору оренди земельної ділянки недійсним призначено до судового розгляду.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій підлягають скасуванню з підстав порушення норм матеріального та процесуального права. Висновки судів, на переконання заявника, не відповідають обставинам справи. Заявник зазначає, що посилання позивача про те, що він дізнався про існування оспорюваного договору лише у липні 2016 року не підтверджено жодними доказами, оскільки позивач отримував плату за користування земельною ділянкою щороку. Не доведено факт, що він не міг дізнатися про порушення свого цивільного права. Заявник вважає, що судами не повно з`ясовано обставини, які мають значення для справи, phj,ktyj висновки, які не доведені доказами. Крім того, апеляційний суд порушив норми процесуального права, розглянувши справу 18 липня 2017 року без участі представника СТОВ «Лощанське», незважаючи про подане ним до суду клопотання про відкладення розгляду справи. Також заявник зазначав, що позовна заява підписана не позивачем, а адвокатом, який не мав повноважень на підписання позовної заяви, оскільки такі повноваження можуть бути надані виключно за нотаріально посвідченою довіреністю, що є підставою відповідно до 
статті 340 ЦПК України для скасування оскаржуваних рішень та залишення позовної заяви без розгляду.
Відзив на касаційну скаргу до суду не надійшов
Фактичні обставини справи, встановлені судами
ОСОБА_1, згідно державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 363157 на підставі розпорядження Олександрівської райдержадміністрації Донецької області від 21 лютого 2006 року № 51, надано у власність земельну ділянку площею 3,13 га, на території Новоолександрівської сільради для ведення товарного сільськогосподарського виробництва. Державний акт видано 23 червня 2009 року та зареєстровано в Книзі записів реєстрації державних актів на право власності на землю за № 01091650014. Кадастровий номер земельної ділянки 1420386800020000414 (а. с. 7).
До отримання державного акта, 03 січня 2002 року (дата підписання угоди сторонами), орендодавець ОСОБА_1 та орендар СТОВ «Лощанське», що розташоване в с. Новоолександрівка Олександрівського району Донецької області, уклали договір оренди земельного паю в розмірі 3,38 умовних гектар строком на 5 років. Строк дії договору зазначено його умовами: 
з 01 січня 2002 року по 2006 рік (пункт 2.3. договору). Договір зареєстровано у книзі записів реєстрації договорів оренди земельних часток (паїв) 03 липня 2002 року за № 780 (а. с. 8-10).
16 травня 2016 року в журналі за № 52 зареєстрована заява ОСОБА_1 про виведення із сівозміни належної йому земельної ділянки за державним актом на право власності на землю ЯГ № 363157, площею 3.13 га. Заява датована 15 травня 2016 року (а. с. 14, 144,145).
За витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, на земельну ділянку за кадастровим номером 1420386800020000414, площею 3.13 га, цільовим призначенням - для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, що знаходиться у приватній власності ОСОБА_1 на підставі державного акта на право власності на земельну ділянку серії ЯГ № 363157, виданого 23 червня 2009 року Олександрівським відділом земельних ресурсів, зареєстроване право оренди строком на 10 років. Сторони договору: орендар СТОВ «Лощанське», орендодавець ОСОБА_1 , договір оренди № 96 від 21 вересня 2011 року, дата та час реєстрації договору - 16 травня 2016 року о 14 год 52 хв.(а. с. 12-13).
Відповідно до спірного договору оренди землі від 21 вересня 2011 року 
ОСОБА_1 (орендодавець) надав СТОВ «Лощанське» (орендар) земельну ділянку сільськогосподарського призначення, площею 3,13 га, кадастровий номер 1420386800020000414, що знаходиться на території Новоолександрівської сільської ради ( пункт 1.2 договору).
Строк дії договору - 10 років (пункт 6 договору).
Річна орендна плата встановлена в розмірі 2 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки, складає 925 грн 29 коп. та сплачується один раз на рік, не пізніше 31 грудня (пункт 7.9 договору).
Відповідно до пункту 38 договір набирає чинності після підписання сторонами та його державної реєстрації. Договір містить підписи: орендодавець - ОСОБА_1, орендар - СТОВ «Лощанське» 
с. Новоолександрівка Олександрівського району Донецької області.
До договору приєднані акт визначення та встановлення меж земельної ділянки в натурі від 21 вересня 2011 року та акт приймання-передачі земельної ділянки від 21 вересня 2011 року. Вказані акти підписані від імені ОСОБА_1 та СТОВ «Лощанське» (а. с. 120-128).
Згідно висновку судово-почеркознавчої експертизи від 27 лютого 
2017 року № 11362/1933, проведеної Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. засл. Проф. М. С. Бокаріуса встановлено, що підписи від імені ОСОБА_1 у договорі оренди землі від 21 вересня 
2011 року, акті визначення та встановлення меж земельної ділянки в натурі від 21 вересня 2011 року та акті приймання-передачі земельної ділянки 
від 21 вересня 2011 року виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів не ОСОБА_1 
(а. с. 74-79).
2.        Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга СТОВ «Лощанське» задоволенню не підлягає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно із частиною першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам оскаржувані судові рішення відповідають у повному обсязі. 
Відповідно до частини першої статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно із статтею 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Статтею 13 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що договір оренди землі - це договір, за яким орендодавець зобов`язаний за плату передати орендареві земельну ділянку у володіння і користування на певний строк, а орендар зобов`язаний використовувати земельну ділянку відповідно до умов договору та вимог земельного законодавства.
Відповідно до статті 17 Закону України «Про оренду землі» об`єкт за договором оренди землі вважається переданим орендодавцем орендареві з моменту державної реєстрації права оренди, якщо інше не встановлено законом.
Згідно із частиною третьою статті 203 ЦК України волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі.
Частиною першою статті 215 ЦК України передбачено, що підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені частинами першою-третьою, п`ятою та шостою статті 203 цього Кодексу.
Правочин може бути визнаний недійсним лише з підстав, визначених законом, та із застосуванням наслідків недійсності, передбачених законом.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідно до висновку судово-почеркознавчої експертизи від 27 лютого 2017 року 
№ 11362/1933, проведеної Харківським науково-дослідним інститутом судових експертиз ім. засл. Проф. М. С. Бокаріуса встановлено, що підписи від імені ОСОБА_1 у договорі оренди землі від 21 вересня 2011 року, акті визначення та встановлення меж земельної ділянки в натурі від 21 вересня 2011 року та акті приймання-передачі земельної ділянки від 21 вересня 
2011 року виконані рукописним способом без попередньої технічної підготовки та використання технічних засобів не ОСОБА_1 .
У матеріалах справи відсутні відомості, які б свідчили про те, що особа, яка підписала оспорюваний правочин від імені ОСОБА_1 , була її представником або виконала підпис з її відома.
Ураховуючи викладене, при укладенні договору оренди земельної ділянки 
від 21 вересня 2011 року від імені ОСОБА_1 з СТОВ «Лощанське» відсутнє волевиявлення ОСОБА_1 , що відповідно до статті 203 та частини першої статті 215 ЦК України є підставою для визнання цього договору недійсним.
Щодо вимоги СТОВ «Лощанське» про застосування строків давності, то Верховний Суд вважає за необхідне заначити таке.
Відповідно до статті 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
Згідно із статтею 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Частиною першою статті 261 ЦК України передбачено, що перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
За змістом цієї норми початок перебігу позовної давності збігається з моментом виникнення у зацікавленої сторони права на позов, тобто можливості захистити своє право в примусовому порядку через суд.
Враховуючи викладене та застосувавши статтю 261 ЦК України, початок перебігу строку позовної давності необхідно обчислювати з моменту, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що про укладення оспорюваного правочину ОСОБА_1 дізнався лише 13 липня 2016 року, з позовом до суду звернувся у липні 2016 року, тобто в межах позовної давності, у зв`язку з чим суди обґрунтовано відхилили доводи відповідача про пропуск позивачем позовної давності та правильно виходили з того, що перебіг позовної давності починається не з моменту отримання позивачем плати за користування земельною ділянкою, а з часу, коли позивач дізнався або повинен був дізнатися про порушення свого майнового права.
Така позиція викладена у постанові Верховного Суду України від 22 квітня 2015 року у справі 6-48цс15. Велика Палата Верховного Суду у постанові 
від 07 листопада 2018 року у справі № 575/476/16-ц (провадження 
№ 14-306цс18) не знайшла підстав для відходу від такої правової позиції.
Щодо доводів касаційної скарги, що позовна заява підписана не позивачем, а адвокатом, який не мав повноважень на підписання позовної заяви, оскільки такі повноваження можуть бути надані виключно за нотаріально посвідченою довіреністю, Верховний Суд вважає за необхідне заначити таке.
Згідно з частиною першою статті 30 ЦПК України 2004 року сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач.
Відповідно до частини першої статті 38 ЦПК України 2004 року сторона, третя особа, особа, яка відповідно до закону захищає права, свободи чи інтереси інших осіб, а також заявники та інші заінтересовані особи в справах окремого провадження (крім справ про усиновлення) можуть брати участь у цивільній справі особисто або через представника.
Згідно з частиною першою статті 47 ЦПК України 2004 року учасниками цивільного процесу, крім осіб, які беруть участь у справі, є секретар судового засідання, судовий розпорядник, свідок, експерт, перекладач, спеціаліст, особа, яка надає правову допомогу.
Відповідно до частини першої статті 40 ЦПК України 2004 року представником у суді може бути адвокат або інша особа, яка досягла вісімнадцяти років, має цивільну процесуальну дієздатність і належно посвідчені повноваження на здійснення представництва в суді, за винятком осіб, визначених у статті 41 цього Кодексу.
Згідно з частиною четвертою статті 42 ЦПК України 2004 року, повноваження адвоката як представника можуть також посвідчуватись ордером, дорученням органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги, або договором. До ордера обов`язково додається витяг із договору, у якому зазначаються повноваження адвоката як представника або обмеження його прав на вчинення окремих процесуальних дій. Витяг засвідчується підписом сторін договору.
ОСОБА_1 у липні 2016 року звернувся до Олександрівського районного суду Донецької області із позовом через свого представника ОСОБА_4 , повноваження якого підтверджені договором від 08 липня 2016 року 
№ 08/07-1-2016 року про надання правових послуг адвоката та свідоцтвом від 18 лютого 2005 року № 1852 про право на заняття адвокатською діяльністю.
Отже, доводи касаційної скарги щодо подання позовної заяви неуповноваженою на це особою спростовані матеріалами цивільної справи.
Посилання заявника у касаційній скарзі на обмеження апеляційним судом його процесуальних прав у зв`язку із розглядом справи без його участі є безпідставними, оскільки сторони належним чином були повідомлені про дату, час і місце розгляду справи, тому їх неявка не була перешкодою для розгляду справи апеляційним судом у відповідності до вимог 
статті 223 ЦПК України 2004 року.
Інші доводи касаційної скарги були предметом дослідження судом апеляційної інстанції і додаткового правового аналізу не потребують, оскільки при їх дослідженні та встановленні судом дотримано норми матеріального та процесуального права.
Перевіряючи законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції, на виконання вимог статей 367, 374 ЦПК України 
2004 року дослідив наявні у справі докази у сукупності та співставленні, надав їм належну оцінку, визначив характер спірних правовідносин і норми права, які підлягали застосуванню до цих правовідносин, залишив рішення суду першої інстанції про задоволення позову без змін.
Отже, оскаржувані судові рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до частини першої 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Щодо поновлення виконання судових рішень
Згідно із частиною третьою статті 436 ЦПК України суд касаційної інстанції у постанові за результатами перегляду оскаржуваного судового рішення вирішує питання про поновлення його виконання (дії).
Оскільки судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій залишено без змін, суд касаційної інстанції поновлює їх виконання.
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу сільськогосподарського товариства з обмеженою відповідальністю «Лощанське» залишити без задоволення.
Рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 12 травня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Донецької області від 18 липня 
2017 року залишити без змін.
Поновити виконання рішення Олександрівського районного суду Донецької області від 12 травня 2017 року та ухвали Апеляційного суду Донецької області від 18 липня 2017 року.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                    Є. В. Синельников
Судді:                                                                                               О. М. Осіян
Н. Ю. Сакара
С. Ф. Хопта
В. В. Шипович