ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 жовтня 2019 року
м. Київ
справа № 591/2374/17
провадження № 51-2751км19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати
Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого                       ОСОБА_1 ,
суддів                                    ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
за участю: 
секретаря 
судового засідання           ОСОБА_4 ,
прокурора                           ОСОБА_5 ,
захисника                            ОСОБА_6 (у режимі відеоконференції)       
розглянув у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження, внесене до   Єдиного реєстру досудових розслідувань за № 12017200440000079 від 07 січня 2017 року, за обвинуваченням 
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця села Шевченківське Куйбишевського району Запорізької області, мешканця АДРЕСА_1 , раніше не судимого,  
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 296 Кримінального кодексу України (далі – КК),
за касаційними скаргами прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, та захисника засудженого ОСОБА_7 – адвоката ОСОБА_6 на вирок Зарічного районного суду міста Суми від 09 листопада 2018 року та ухвалу Сумського апеляційного суду від 02 квітня 2019 року.
Зміст оскаржуваних судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
Вироком Зарічного районного суду міста Суми від 09 листопада 2018 року ОСОБА_7 визнано винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого частиною 1 статті 296 КК, та призначено покарання у виді арешту на строк 3 місяці. 
Позов ОСОБА_8 задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_7 на користь ОСОБА_8 2717,21 грн у рахунок відшкодування майнової шкоди та 10 000 грн –моральної шкоди. 
Згідно з вироком ОСОБА_7 визнано винуватим у тому, що він 07 січня 2017 року о 03 год 30 хв, перебуваючи поблизу розважального центру «Луна» на вулиці Інтернаціоналістів, 21 у місті Суми, умисно, грубо порушуючи громадський порядок з мотивів явної неповаги до суспільства, що супроводжувалося особливою зухвалістю, завдав один удар рукою в обличчя потерпілому ОСОБА_8 , а після того як останній впав – декілька ударів ногою  в ділянку голови, чим заподіяв потерпілому легкі тілесні ушкодження, що спричинили короткочасний розлад здоров`я. 
Ухвалою Сумського апеляційного суду від 02 квітня 2019 року вирок місцевого суду залишено без змін. 
Вимоги касаційних скарг і узагальнені доводи осіб, які їх подали
У касаційній скарзі прокурор не погоджується із судовими рішеннями постановленими відносно ОСОБА_7 , просить їх скасувати та призначити новий розгляд у суді першої інстанції з підстав невідповідності призначеного покарання тяжкості злочину та особі засудженого внаслідок м`якості. Стверджує, що посткримінальна поведінка засудженого вказує на неусвідомлення ним суспільної небезпеки та протиправності вчиненого. На думку скаржника,  позитивна характеристика та притягнення до кримінальної відповідальності ОСОБА_7 вперше, які враховані судами при призначенні покарання, не є тими обставинами, які істотно знижують ступінь вини засудженого.
Захисник ОСОБА_6 у поданій касаційній скарзі просить скасувати судові рішення та призначити новий розгляд у суді першої інстанції з підстав істотного порушення вимог кримінального процесуального закону. На обґрунтування своїх вимог вказує, що докази, покладені в основу обвинувального вироку суду, зокрема протоколи проведення слідчого експерименту від 21 лютого та 27 березня 2017 року, а також пред`явлення особи для впізнання, є недопустимими в силу статей 105, 240, 228 Кримінального процесуального кодексу України (далі – КПК). Поміж іншого, залишено поза увагою судів першої та апеляційної інстанцій те, що відеозапис із камер спостережень отримано у ході досудового розслідування всупереч встановленому КПК порядку, а в судовому засіданні як свідка допитано ОСОБА_9 , яка не є свідком у кримінальному провадженні. А тому, на думку скаржника, вини його підзахисного у вчиненні кримінального правопорушення не доведено. 
Крім того, стверджує, що потерпілий належним чином не обґрунтував цивільний позов, що призвело до безпідставного стягнення із засудженого матеріальної та моральної шкоди. 
Заперечень на касаційні скарги прокурора та захисника ОСОБА_6 від учасників судового провадження не надходило. 
Позиції учасників судового провадження 
У судовому засіданні прокурор не підтримала касаційну скаргу прокурора, який подав касаційну скаргу. Вважає, що покарання призначене ОСОБА_7 відповідає вимогам статей 50, 65 КК: обране у межах, установлених у санкції частини 1 статті 296 КК, відповідно до положень Загальної частини КК, з врахуванням ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного та обставин, що пом?якшують та обтяжують покарання, є необхідним й достатнім для виправлення особи та попередження нових злочинів.     
Захисник ОСОБА_6 просив вимоги, викладені в його касаційній скарзі, задовольнити у повному обсязі, скасувати судові рішення постановлені відносно ОСОБА_7 та призначити новий судовий розгляд у суді першої інстанції. 
Інших учасників судового провадження було належним чином повідомлено про дату, час і місце касаційного розгляду, однак у судове засідання вони не з`явилися. Клопотань про особисту участь у касаційному розгляді, заперечень або повідомлень про поважність причин їх неприбуття до Суду від них не надходило. При цьому потерпілий ОСОБА_8 подав до суду заяву про проведення касаційного розгляду за його відсутності.
Мотиви Суду 
Заслухавши доповідь судді, пояснення прокурора та захисника, перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, наведені у касаційних скаргах, колегія суддів дійшла таких висновків.   
Відповідно до статті 433 КПК суд касаційної інстанції переглядає судові рішення у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу.
Згідно з вимогами статті 438 КПК невідповідність висновків суду фактичним обставинам кримінального провадження, на що, зокрема, вказує захисник не є підставою для перегляду кримінального провадження в касаційному порядку, а отже, при касаційному розгляді кримінального провадження колегія суддів виходить із фактичних обставин вчинення кримінального правопорушення, встановлених судом.
Статтею 94 КПК встановлено, що суд під час прийняття відповідного процесуального рішення за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, повинен оцінювати кожний доказ із точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів – із точки зору достатності та взаємозв`язку.
Перевіркою матеріалів кримінального провадження встановлено, що висновки щодо доведеності винуватості ОСОБА_7 у вчиненні злочину та кваліфікації дій засудженого за  частиною 1 статті 296 КК суд зробив на підставі доказів, досліджених та оцінених у сукупності, з дотриманням вимог кримінального процесуального законодавства, про що в судовому рішенні наведено докладні мотиви.
Зокрема, вина ОСОБА_7 підтверджується показаннями потерпілого ОСОБА_8 , який у судовому засіданні вказав, що поблизу бару «Луна», троє хлопців почали чіплятися до ОСОБА_9 , яка перебувала разом із ним. У відповідь на це потерпілий зробив їм зауваження, після чого один із чоловіків завдав йому удар рукою у голову, що призвело до втрати ним свідомості.
Викладені потерпілим обставини вчинення злочину підтверджуються показаннями свідків ОСОБА_9 , ОСОБА_10 та узгоджуються з протоколами проведення слідчих експериментів від 21 лютого (з доданою фототаблицею) та 27 березня 2017 року, висновками експерта від 11 квітня 2017 року № 355 та № 356, від 28 квітня 2017 року № 437, протоколами пред`явлення особи для впізнання за фотознімками від 12 квітня 2017 року, протоколом огляду документів від 28 квітня 2017 року, які підтверджують механізм нанесення потерпілому ОСОБА_8 тілесних ушкоджень.
Обґрунтовуючи висновок щодо виду й міри призначеного ОСОБА_7 покарання, місцевий суд врахував дані про особу засудженого, який вперше притягується до кримінальної відповідальності, за місцем роботи характеризується позитивно, однак вини у вчиненому не визнав, спричиненої шкоди не відшкодував. При цьому обставин, які б пом`якшували або обтяжували покарання, суд не встановив та дійшов висновку про можливість призначення засудженому покарання, необхідного для його виправлення та попередження вчинення ним нових злочинів, у виді арешту на строк 3 місяці.
Призначене ОСОБА_7 покарання відповідає загальним засадам призначення покарання, вимогам статей 50, 65 КК, є справедливим та домірним вчиненому, а тому викладені у касаційній скарзі прокурора доводи у цій частині є необґрунтованими.
Апеляційний суд, переглядаючи кримінальне провадження за апеляційною скаргою захисника ОСОБА_6 , дотримався положень статей 404, 405, 407 КПК, ретельно перевірив зазначені у скарзі доводи, аналогічні доводам у його касаційній скарзі, дав на них вичерпні відповіді, зазначивши в ухвалі достатні підстави, через які визнав їх необґрунтованими, при цьому належним чином умотивував своє рішення відповідно до вимог статті 419 цього Кодексу, з чим погоджується і колегія суддів.
Порушень процесуального порядку збирання покладених в основу обвинувального вироку доказів суд апеляційної інстанції не встановив та правильно вирішив питання про їх допустимість.
Зокрема, апеляційний суд перевірив твердження захисника про недопустимість протоколів слідчих експериментів від 21 лютого (з фототаблицею) та 27 березня 2017 року, а також пред`явлення особи до впізнання за фотознімками від 12 квітня 2017 року, та зазначив таке. 
Слідчий експеримент, як слідчу (розшукову) дію, проведено 21 лютого 2017 року за участю потерпілого ОСОБА_8 , іншої особи – ОСОБА_11 та у присутності двох понятих, із зазначенням місця проведення та застосуванням фотофіксації, про що її учасників було повідомлено. А тому ця слідча дія відповідає вимогам статей 223, 240 КПК, а протокол з додатком до нього, складені за наслідками її проведення – вимогам статей 104, 105 цього Кодексу.
Поміж іншого, з матеріалів кримінального провадження вбачається, що місцевим судом визнано недопустимою фототаблицю, долучену до протоколу пред`явлення особи до впізнання від 27 березня 2017 року за участю потерпілої ОСОБА_9 , з огляду на порушення вимог статей 104, 195 КПК, однак відсутність додатків до протоколу не може свідчити про недопустимість доказу у розумінні статі 94 цього Кодексу, як на тому наполягає захисник.   
Що стосується тверджень захисника про недопустимість протоколів пред`явлення особи до впізнання за фотознімками від 12 квітня 2017 року, то вони є непереконливими, оскільки статтею 228 КПК передбачена можливість проведення впізнання осіб за фотознімками на розсуд слідчого, при цьому жодних обов`язкових умов для проведення такого впізнання процесуальними законом не встановлено. Більше того, положеннями цієї статті не встановлено вимог до особи, яка здійснює слідчу дію щодо необхідності обґрунтування походження фотознімків, пред`явлених для впізнання.  
Посилання ОСОБА_6 на відсутність ухвали слідчого судді про надання тимчасового доступу до відеозаписів з камер відеоспостереження є необґрунтованими. Частиною 2 статті 40 КПК передбачено перелік повноважень слідчого, до якого з огляду на пункт 9 цієї статті віднесено право на здійснення інших повноважень, передбачених КПК, до яких можна віднести право на звернення із запитами до державних органів, юридичних і фізичних осіб задля отримання речей, документів, відомостей, необхідних для здійснення досудового розслідування, а у разі ненадання такої інформації у добровільному порядку – із використанням встановленого статтями 159, 160 КПК механізму їх отримання. 
З матеріалів провадження встановлено, що директором ТОВ «Руна-С» на запит слідчого у кримінальному провадженні надано відеозапис з камер відеоспостереження, який 28 квітня 2017 року було оглянуто відповідно до статті 237 КПК та складено протокол за наслідками проведення слідчої (розшукової) дії.  
Не заслуговують на увагу і посилання захисника на допит у судовому засіданні замість ОСОБА_9 ОСОБА_9 , яка не є свідком у кримінальному провадженні. Як вірно зазначено апеляційним судом, виходячи із звукозапису судового засідання, судом допитано потерпілу ОСОБА_9 , а зазначення подекуди у описовій та мотивувальній частинах вироку прізвища « ОСОБА_9 » замість « ОСОБА_9 » є технічною помилкою, яку може бути усунуто у порядку статті 379 КПК.
Що стосується доводів захисника ОСОБА_6 , наведених у його касаційній скарзі, щодо неправильного вирішення цивільного позову, заявленого у кримінальному провадженні, оскільки вину його підзахисного доведено не було, то вони спростовуються вищенаведеним та не заслуговують на увагу з огляду на таке.
Відповідно до частини 1 статті 129 КПК суд, зокрема, ухвалюючи обвинувальний вирок, залежно від доведеності підстав і розміру позову задовольняє цивільний позов повністю або частково чи відмовляє у ньому. При цьому суд зобов`язаний усебічно, повно й об`єктивно дослідити обставини справи, з`ясувати характер і розмір витрат, зумовлених злочином, установити злочинний зв`язок між діянням і шкодою, що настала, і дати у вироку належну оцінку таким обставинам.
З мотивувальної частини вироку слідує, що потерпілому ОСОБА_8 завдано матеріальної шкоди у розмірі 22171,21 грн, що підтверджено належно оціненими доказами, які містяться у матеріалах кримінального провадження. Розмір відшкодування моральної шкоди потерпілому було визначено з урахуванням конкретних обставин провадження, виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, він відповідає ступеню завданих потерпілому фізичних та моральних страждань і вважати його необґрунтованим, на думку Суду, підстав немає.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які передбачені статтею 412 КПК, що перешкодили чи могли перешкодити суду ухвалити законне та обґрунтоване судове рішення Судом не встановлено.
З огляду на викладене доводи прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, та захисника засудженого ОСОБА_7 – адвоката ОСОБА_6 є необґрунтованими, тому в задоволенні їх касаційних скарг необхідно відмовити.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442 КПК, Верховний Суд
ухвалив:
Касаційні скарги прокурора, який брав участь у розгляді кримінального провадження в суді першої інстанції, та захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення, а вирок Зарічного районного суду міста Суми від 09 листопада 2018 року та ухвалу Сумського апеляційного суду від 02 квітня 2019 року щодо ОСОБА_7 – без зміни.
Постанова набирає законної сили з моменту проголошення, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Судді:
ОСОБА_1 | ОСОБА_2 | ОСОБА_3