Постанова
Іменем України                                             
 
09 жовтня 2019 року
м. Київ
 
справа № 200/13835/16-ц
провадження № 61-32426 св 18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д. (суддя-доповідач),
суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І., Кривцової Г. В., Лідовця Р. А.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Державна служба України з питань харчових продуктів та захисту прав споживачів Головного управління Держпродспоживслужби 
в Дніпропетровській області,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 2017 року у складі судді 
Женеску Е. В. та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області 
від 30 травня 2017 року у складі колегії суддів: Куценко Т. Р., Демченко Е. Л., Максюти Ж. І.,
 
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до пункту 4 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України 
у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної служби України з питань харчових продуктів та захисту прав споживачів Головного управління Держпродспоживслужби 
в Дніпропетровській області, в якому просив визнати незаконним та скасувати наказ від 14 липня 2016 року № 191-К про звільнення, поновити його на посаді начальника Дніпропетровської міської державної лікарні ветеринарної медицини, стягнути з Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області за час вимушеного прогулу 3 692,52 грн та 40 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.
В обґрунтування позовних вимог зазначав, що 07 листопада 2014 року він був призначений на посаду начальника Дніпропетровської міської державної лікарні ветеринарної медицини. 14 липня 2016 року він відмовився надати пояснення щодо видачі ветеринарних свідоцтв особам, які назвалися працівниками Головного управління Держпродспоживслужби 
в Дніпропетровській області. Така відмова зумовлена тим, що Дніпропетровська міська державна лікарня ветеринарної медицини підпорядковується Головному управлінню ветеринарної медицини 
в Дніпропетровській області, а неГоловному управлінню Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області. 
Після цього йому надали для ознайомлення та підпису наказ від 14 липня 
2016 року № 191-К, яким його було звільнено із займаної посади на підставі пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України, тобто у зв`язку з одноразовим грубим порушенням посадових обов`язків. У чому конкретно виразилося таке порушення у наказі вказано не було. 
Вважав, що таке звільнення є незаконним та проведеним з порушенням вимог трудового законодавства. Крім того, на його утриманні перебуває малолітній син ОСОБА_2 , 2007 року народження, а тому на нього поширюються гарантії, встановлені законом для одиноких матерів при наявності дитини віком до чотирнадцяти років (стаття 186-1 КЗпП України), у зв`язку з чим його звільнення з ініціативи власника або уповноваженого ним органу не допускається, крім випадків повної ліквідації підприємства, установи, організації. 
Незаконне звільнення з роботи призвело до порушення усталеного порядку його життя та його малолітнього сина, викликало дискомфорт у житті.
З урахуванням наведеного ОСОБА_1 просив суд позов задовольнити.
 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції 
Рішенням Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська 
від 16 березня 2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що  ОСОБА_1 не було організовано видачу дозвільних документів (ветеринарного свідоцтва) 
відповідно до вимог чинного законодавства, що слід вважати порушенням посадових обов`язків. Доказів на спростування вказаної інформації позивачем суду не подано.
Відповідачем не було порушено вимоги статті 149 КЗпП України, оскільки ОСОБА_1 надавалася можливість надати письмові пояснення 
з приводу встановлених порушень. Положення статті 186-1 КЗпП України до позивача не можуть бути застосовані, так як будь-яких доказів на підтвердження факту, що на його утриманні знаходиться малолітній син, матеріали справи не містили. 
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції 
Ухвалою Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 травня 
2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено. Рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 
2017 року залишено без змін.
Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що судом першої інстанції вірно з`ясовані фактичні обставини справи та дана їм належна правова оцінка, а його висновки підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на нормах діючого законодавства.
Суд апеляційної інстанції зазначив, що позивачем видавалися документи дозвільного характеру (ветеринарні свідоцтва) всупереч встановленим вимогам Закону України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності» та Закону України «Про адміністративні послуги», через адміністраторів дозвільних центрів видача дозвільних документів не здійснювалася. Тому звільнення з підстав, передбачених пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України, є вірним, а саме за одноразове грубе порушення посадових обов`язків 14 липня 2016 року.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі, поданій у червні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить рішення Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська від 16 березня 
2017 року та ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області 
від 30 травня 2017 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким позовні вимоги задовольнити.
 
Надходження касаційної скарги до Верховного Суду 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 липні 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі, витребувано цивільну справу № 200/13835/16-ц 
із Бабушкінського районного суду м. Дніпропетровська.
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.
У червні 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді-доповідачеві.
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій не врахували, що керівництво Головного управління Держпродспоживслужби 
в Дніпропетровській області не наділено повноваженнями звільняти позивача із займаної посади, оскільки Головне управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області в порядку правонаступництва ще не набуло зазначених повноважень від Головного управління ветеринарної медицини в Дніпропетровській області. 
Заявник стверджує, що ним не було порушено порядку видачі дозвільних документів, оскільки жодним нормативно-правовим актом на нього не покладався обов`язок з організації видачі дозвільних документів виключно через адміністраторів дозвільних центрів. Крім цього, суди не врахували, що він є одиноким батьком та на день звільнення самостійно виховував малолітнього сина і докази є у справі, про це зазначалось у позовній заяві.
 
Відзив (заперечення) на касаційну скаргу до суду касаційної інстанції не надходив.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Наказом від 06 листопада 2014 року № 67 ОСОБА_1 призначено на посаду начальника Дніпропетровської міської державної лікарні ветеринарної медицини з 07 листопада 2014 року.
Наказом від 14 липня 2016 року № 191-К ОСОБА_1 звільнено з займаної посади начальника Дніпропетровської міської державної лікарні ветеринарної медицини у зв`язку з однократним грубим порушенням ним посадових обов`язків 14 липня 2016 року, відповідно до пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України (а. с. 7-8).
У наказі вказано, що Головним управлінням Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області на підставі заяв ТОВ «Ласунка», ПАТ «Комбінат «Придніпровський» встановлено, що Дніпропетровською міською державною лікарнею ветеринарної медицини (начальник ОСОБА_1 ) самочинно, у порушення вимог чинного законодавства видаються ветеринарні свідоцтва на продукти харчування тваринного походження, 
у числі для реалізації за кордоном. Згідно вимог Законів України «Про дозвільну систему у сфері господарської діяльності», «Про перелік документів дозвільного характеру у сфері господарської діяльності», «Про адміністративні послуги» документ «ветеринарне свідоцтво» відноситься до категорії дозвільних документів, процедура отримання яких повинна здійснюватися через адміністраторів дозвільних центрів, а порядок видачі прописаний у відповідних інформаційних та технологічних картках установи, яка готує такі документи для дозвільних центрів. Як встановлено з огляду виданих Дніпропетровською міською державною лікарнею ветеринарної медицини ветеринарних свідоцтв ТОВ «Ласунка»: від 08 липня 2016 року серії Г-04 № 017518, від 11 липня 2016 року серії Г-04 № 017522, 
Г-04 № 017523, Г-04 № 017521, Г-04 № 017519, Г-04 № 017520, від 12 липня 2016 року серії Г-04 № 017526, Г-04 № 017525, Г-04 № 017524, Г-04 № 017527; ПАТ «Комбінат «Придніпровський»: від 11 липня 2016 року серії 
Г-04 НОМЕР_1 , встановлено, що такі ветеринарні свідоцтва видані самостійно Дніпропетровською міською державною лікарнею ветеринарної медицини, а будь-які ознаки отримання цих документів через адміністраторів дозвільних центрів відсутні. Начальником Дніпропетровської міської державної лікарні ветеринарної медицини ОСОБА_1 не організовано в установі видачу дозвільних документів (ветеринарного свідоцтва) у відповідності до вимог чинного законодавства, та через адміністраторів дозвільних центрів, що є порушенням ним як керівником, посадових обов`язків. 
 
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційної інстанції не відповідає. 
Основоположні засади реалізації права на працю визначені положеннями статті 43 Конституції України, якою закріплено, що кожен має право на працю.Громадянам гарантується захист від незаконного звільнення.
Статтею 139 КЗпП Українивстановлено, що працівники зобов`язані працювати чесно і сумлінно, своєчасно і точно виконувати розпорядження власника або уповноваженого ним органу, додержувати трудової і технологічної дисципліни, вимог нормативних актів про охорону праці, дбайливо ставитися до майна власника, з яким укладено трудовий договір.
Відповідно до статті 147 КЗпП України визначено, що за порушення трудової дисципліни до працівника може бути застосовано тільки один з таких заходів стягнення: догана, звільнення. Порядок застосування дисциплінарних стягнень визначено статтею 149 КЗпП України.
Підстави розірвання трудового договору з ініціативи власника передбачені у статтях 40, 41 КЗпП України.
Пунктом 1 частини першої статті 41 КЗпП України передбачено, що трудовий договір з ініціативи власника або уповноваженого ним органу може бути розірваний також у випадку одноразового грубого порушення трудових обов`язків керівником підприємства, установи, організації всіх форм власності (філіалу, представництва, відділення та іншого відокремленого підрозділу), його заступниками, головним бухгалтером підприємства, установи, організації, його заступниками, а також службовими особами органів доходів і зборів, яким присвоєно спеціальні звання, і службовими особами центральних органів виконавчої влади, що реалізують державну політику у сферах державного фінансового контролю та контролю за цінами.
Відповідно до частини третьої статті 41 КЗпП України розірвання договору 
у випадках, передбачених частинами першою і другою цієї статті, провадиться з додержанням вимог частини третьої статті 40, а у випадках, передбачених пунктами 2 і 3 частини першої цієї статті, - також вимог статті 43 цього Кодексу.
Аналіз вказаних норм трудового права дає підстави для висновку про те, що у справах, в яких оспорюється незаконне звільнення, саме роботодавець повинен довести, що звільнення відбулося без порушення законодавства про працю.
У пункті 27 постанови Пленуму Верховного Суду України від 06 листопада 1992 року № 9 «Про практику розгляду судами трудових спорів» судам роз`яснено, що, вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов`язків грубим, суд має виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку завдано ним (могло бути завдано) шкоду.
Вирішуючи питання про те, чи є порушення трудових обов`язків грубим, суд повинен виходити з характеру проступку, обставин, за яких його вчинено, яку ним заподіяно чи могло бути заподіяно шкоду, істотності наслідків порушення трудових обов`язків. При цьому суд повинен установити не лише факт невиконання працівником обов`язку, який входить до кола його трудових обов`язків, а й можливість виконання ним зазначеного обов`язку за встановлених судом фактичних обставинах справи, тобто встановити вину працівника та наявність причинного зв`язку між невиконанням працівником трудових обов`язків і негативними наслідками, які настали внаслідок такого порушення.
До подібних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 01 лютого 
2018 року у справі № 661/1171/16-ц, провадження 61-1200 св 18.
В цій справі судом було встановлено, що позивач був звільнений за низку порушень, а саме за дії, вчинені 08, 11, 12 липня 2016 року, що слідує з наказу про звільнення. 
Апеляційний суд не дослідив й не надав оцінки тому, чи є зазначені у наказі підстави для звільнення позивача одноразовим грубим порушенням, чи є триваючим і не визначився з тим, чи може це розцінюватися як одноразове грубе порушення трудових обов`язків, що підпадає під дію пункту 1 частини першої статті 41 КЗпП України.
Крім того, у позовній заяві позивач посилався на те, що є одиноким батьком, сам виховує дитину, 2007 року народження, розлучений. Тому вважав, що звільнення є неможливим згідно зі статтями 179, 184, 186-1 КЗпП України, надавши до позовної заяви відповідні докази. 
У порушення вимог статей 212-214, 315 ЦПК України 2004 року апеляційний суд цим доводам належної правової оцінки не надав.
Крім того, відповідно до Положення про Дніпропетровську міську державну лікарню ветеринарної медицини (нова редакція), затвердженого начальником Головного управління ветеринарної медицини в Дніпропетровській області від 25 червня 2015 року (далі - Положення), Дніпропетровська міська державна лікарня ветеринарної медицини є державною установою ветеринарної медицини для здійснення профілактичних, діагностичних, лікувальних та інших протиепізоотичних заходів і підпорядковується Головному управлінню ветеринарної медицини в Дніпропетровській області та управлінню ветеринарної медицини                в м. Дніпропетровську.
Згідно з пунктом 6 Положення, начальник призначається і звільняється 
з посади начальником Головного управління ветеринарної медицини 
в Дніпропетровській області.
Обов`язки начальника лікарні закріплені пунктом 7 Положення, який серед іншого, організовує роботу лікарні, розподіляє обов`язки між спеціалістами ветеринарної медицини і затверджує посадові інструкції працівників лікарні.
Державна служба України з питань безпечності харчових продуктів та захисту прав споживачів утворена постановою Кабінету Міністрів України від 10 вересня 2014 року № 442 «Про оптимізацію системи центральних органів виконавчої влади».
Постановою Кабінету Міністрів України від 02 вересня 2015 року № 667 затверджено Положення про Державну Службу України з питань безпечності харчових продуктів та захисту прав споживачів, згідно якого усі повноваження, функції, права, обов`язки органів ветеринарної медицини перейшли до цієї Служби.
Головне управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області утворено як територіальний орган Державної служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту прав споживачів відповідно до Наказу Державної Служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту прав споживачів від 29 лютого 2016 року № 18 «Про утворення Головного управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області» і керується Положенням, яке затверджене Наказом Міністерства аграрної політики та продовольства України від 15 лютого 2016 № 45 «Про затвердження положень про територіальні органи Державної Служби України з питань безпечності харчових продуктів та захисту прав споживачів».
Оскільки Головне управління ветеринарної медицини в Дніпропетровській області не є припиненим, тому апеляційний суд повинен перевірити, чи Головне управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області, до якого повинно бути приєднане Головне управління ветеринарної медицини в Дніпропетровській області, набуло прав та обов`язків цього управління як його правонаступник, та чи Головне управління Держпродспоживслужби в Дніпропетровській області в особі його керівництва мало право на звільнення позивача.
Відповідно до пунктів 1, 3 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо: суд не дослідив зібрані у справі докази; суд встановив обставини, що мають суттєве значення, на підставі недопустимих доказів. 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Ухвалу Апеляційного суду Дніпропетровської області від 30 травня 
2017 року скасувати, справу передати на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий   Судді: | Д. Д. Луспеник   І. А. Воробйова   Б. І. Гулько   Г. В. Кривцова   Р. А. Лідовець