Постанова
Іменем  України
 
06 листопада 2019 року
м. Київ
 
справа № 363/910/16-ц
 
провадження № 61-27226 св 18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю.,               Шиповича В. В.,  
 
учасники справи:                                  
позивач - ОСОБА_1 ; 
представник позивача - ОСОБА_2 ;
відповідач - виконавчий комітет Вишгородської міської ради Київської області; 
представник відповідача - Черепан Світлана Миколаївна;
треті особи: ОСОБА_3 , Вишгородська спеціалізована школа «Сузір`я», орган опіки та піклування Вишгородської районної державної адміністрації Київської області;
представник органу опіки та піклування Вишгородської районної державної адміністрації Київської області - Грищенко Катерина Андріївна;
представник Вишгородської спеціалізованої школи «Сузір`я» - Александрова Світлана Григорівна;
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення апеляційного суду Київської області від 10 жовтня 2017 рокуу складі колегії суддів:                                                    Іванової І. В., Гуля В. В., Сліпченка О. І., 

ВСТАНОВИВ:
 
1.              Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У березні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до виконавчого комітету Вишгородської міської ради Київської області, треті особи: ОСОБА_3 , Вишгородська спеціалізована школа «Сузір`я», орган опіки та піклування Вишгородської районної державної адміністрації Київської області про визнання рішення комісії з житлових питань, рішення виконавчого комітету міської ради, ордеру на право зайняття житлової площі недійсними та їх скасування.     
 
Позовна заява мотивована тим, що вона перебуває на квартирному обліку з 1990 року, а ОСОБА_3 з 1986 року. У серпні 2014 року до Вишгородської спеціалізованої школи «Сузір`я», де вона працювала до 2007 року та працює ОСОБА_3 , надійшли відомості від виконавчого комітету Вишгородської міської ради Київської області про виділення учбовому закладу квартир. Незважаючи на те, що вона була першою в черзі на квартирному обліку, профспілковий комітет прийняв рішення про надання квартири                              ОСОБА_3 Рішення аналогічного змісту були прийняті громадською комісією з житлових питань при виконавчому комітеті Вишгородської міської ради Київської області та виконавчим комітетом міської ради, відповідно до яких квартира АДРЕСА_1 була надана ОСОБА_3 , а у подальшому на цю квартиру було видано ордер на ім`я ОСОБА_3 .
Вважала, що такі дії відповідачів порушили її права, вимоги житлового законодавства щодо надання житла громадянам, що перебувають на квартирному обліку, в порядку черговості.
Ураховуючи викладене, ОСОБА_1 просила суд визнати недійсними та скасувати: рішення громадської комісії з житлових питань при виконавчому комітеті Вишгородської міської ради Київської області від 20 серпня                           2014 року, рішення виконавчого комітету Вишгородської міської ради Київської області  від 21 серпня 2014 року № 193, ордер на право зайняття житлової площі, виданий на ім?я ОСОБА_3 .
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 11 липня 2017 року у складі судді Баличевої М. Б. позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано недійсним та скасовано рішення громадської комісії з житлових питань при виконавчому комітеті Вишгородської міської ради Київської області від 20 серпня 2014 року (протокол № 8) в частині надання квартири АДРЕСА_2 , на ім`я ОСОБА_3 
Визнано недійсним та скасовано пункт № 13 рішення виконавчого комітету Вишгородської міської ради Київської області від 21 серпня 2014 року № 193 щодо надання квартири АДРЕСА_2 , на ім`я ОСОБА_3 
Визнано недійсним ордер від 28 серпня 2014 року № 09, виданий виконавчим комітетом Вишгородської міської ради Київської області на ім`я                         ОСОБА_3 на квартиру АДРЕСА_2 . Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідачем при прийнятті рішення від 21 серпня 2014 року № 193  про надання двокімнатної спірної квартири ОСОБА_3 не було дотримано принцип черговості при наданні жилого приміщення, передбачений статтею 43 ЖК УРСР.
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції 
 
Рішенням апеляційного суду Київської області від 10 жовтня 2017 року апеляційні скарги Вишгородської міської ради Київської області та                      ОСОБА_3 задоволено. Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 11 липня 2017 року скасовано та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено. Вирішено питання розподілу судових витрат.
 
Рішення апеляційного суду мотивовано тим, щооскаржувані рішення міської ради не порушують прав ОСОБА_1 , оскільки ОСОБА_3 , яка є третьою особою у справі, а не відповідачем, і питання про права якої вирішив суд першої інстанції, була виділена двокімнатна квартира, а позивач потребує однокімнатної квартири, яка не розподілялась рішенням міської ради                       від 21 серпня 2014 року № 192 «Про розподіл житлової площі» і зазначене рішення міської ради позивачем не оскаржено.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
 
У листопаді 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу,                     в якій просила рішення апеляційного суду скасувати, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й залишити в силі рішення суду першої інстанції.  

 
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 06 листопада 2017 року касаційне провадження                             у вказаній справі відкрито та витребувано цивільну справу № 363/910/16-ц                          з Вишгородського районного суду Київської області. 
Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд. 
 
У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду. 
 
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 червня 2019 року справу передано судді-доповідачеві                   Осіяну О. М. 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 23 жовтня 2019 року справу за зазначеним позовом призначено до розгляду.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що вона з 1990 року перебуває у черзі на першочергове отримання житла і вже 28 років проживає у гуртожитку. Зазначала, що ОСОБА_3 до одруження у списках на отримання житла не перебувала, а в школі працювати почала лише з 2004 року, тому її перебування на квартирному обліку з 1986 року є незаконним, оскільки на той час вона була неповнолітньою і не могла перебувати на обліку.
 
Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу
 
У січні 2018 року ОСОБА_3  подала заперечення на касаційну скаргу,                в якому зазначила, що оскаржуване рішення апеляційного суду є законним та обґрунтованим, оскільки позивач не перебуває на першому місці у черзі, перед нею на квартирному обліку перебували ОСОБА_4 ,                         ОСОБА_3 та ОСОБА_5 , а тому її права не порушені. Вона у складі сім`ї з трьох осіб перебувала на квартирному обліку в загальній черзі                                       з 27 березня 1986 року. Відповідно до рішення виконавчого комітету Вишгородської міської ради Київської області від 13 березня 2003 року № 96 «Про розгляд заяв громадян з житлових питань» у зв`язку з одруженням ОСОБА_6 розділено квартирний облік з його матір`ю - ОСОБА_7 . На квартирному обліку в загальних списках вони перебували з 27 березня 1986 року, проживали у гуртожитку. Вказане рішення виконавчого комітету по прийняттю на квартирний облік є чинним і не скасовано.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
Рішенням виконавчого комітету Вишгородської міської ради Київської області від 05 липня 1990 року № 119 ОСОБА_1 внесено до списків осіб, що потребують поліпшення житлових умов, як вчителя, на першочергове отримання житла (а.с. 28, т. 1).
 
Рішенням виконавчого комітету Вишгородської міської ради Київської області від 12 березня 2003 року було розділено квартирний облік ОСОБА_6 , в склад сім`ї якого входить третя особа ОСОБА_3 з                              ОСОБА_7 , які в загальних списках перебувають з 27 березня 1986 року (а.с. 94, т. 1).
 
31 серпня 2007 року ОСОБА_1 звільнилася із займаної посади у зв`язку з виходом на пенсію.
 
Згідно з контрольним списком вчителів Вишгородської спеціалізованої школи «Сузір`я» від 03 січня 2014 року на квартирному обліку станом                              на 02 січня 2014 року, перебували: ОСОБА_4 з 28 лютого 1984 року, яка потребує однокімнатної квартири, ОСОБА_3 з 27 березня 1986 року, яка потребує двокімнатної квартири, ОСОБА_5 з 03 березня 1989 року, яка потребує двокімнатної квартири, та ОСОБА_1 з 05 липня 1990 року, яка потребує однокімнатної квартири (а.с. 18-19, т. 1).
 
Рішенням громадської комісії з житлових питань при виконавчому комітеті Вишгородської міської ради від 20 серпня 2014 року, оформленого протоколом № 8, ухвалено пропонувати виконавчому комітету розподілити житлову площу у будинку по АДРЕСА_3 між працівниками бюджетних установ, зокрема двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 , надати ОСОБА_3 (а.с. 8, т.1).
 
Рішенням виконавчого комітету Вишгородської міської ради Київської області від 21 серпня 2014 року № 192 «Про розподіл житлової площі», Вишгородській спеціалізованій школі «Сузір`я» розподілено одну двокімнатну квартира АДРЕСА_1 .
 
Згідно з пунктом 13 рішення Вишгородської міської ради Київської області  від 21 серпня 114 року № 193 вказану вище квартиру вирішено надати ОСОБА_3 на підставі контрольних списків вчителів, наданих Вишгородською спеціалізованою школою «Сузір`я».
 
28 серпня 2014 року ОСОБА_3 був виданий ордер № 09 на право зайняття цієї квартири.
 
2.    Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 задоволенню не підлягає.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до положень частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Згідно з вимогами частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване рішення апеляційного суду ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Згідно з частиною першою статті 37 ЖК УРСР облік потребуючих поліпшення житлових умов громадян, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, що мають житловий фонд і ведуть житлове будівництво або беруть пайову участь у житловому будівництві, здійснюється за місцем роботи, а за їх бажанням - також і за місцем проживання. Нарівні з ними беруться на облік громадяни, які залишили роботу на цих підприємствах, в установах, організаціях у зв`язку з виходом на пенсію.
 
Відповідно до частини першої статті 43 ЖК УРСР громадянам, які перебувають на обліку потребуючих поліпшення житлових умов, жилі приміщення надаються в порядку черговості.
 
Статтями 45-46 ЖК Української РСР, передбачені підстави для першочергового та позачергового надання житлових приміщень.
 
Пунктом 41 Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, зазначено, що громадянам, які працюють на підприємствах,                              в установах, організаціях, що не ведуть квартирний облік, і перебувають на обліку у виконавчому комітеті місцевої Ради народних депутатів, у тих випадках, коли вони забезпечуються жилими приміщеннями вказаними підприємствами, установами, організаціями, жилі приміщення надаються згідно з контрольним списком, який ведеться за місцем їх роботи, у порядку черговості. При цьому черговість громадян, які змінили місце роботи у випадках, не передбачених у пункті 32 цих Правил, визначається за часом влаштування на роботу на дане підприємство, в установу, організацію.
 
Статтями 45-46 ЖК УРСР, передбачені підстави для першочергового та позачергового надання житлових приміщень.
 
Судом встановлено, що рішення виконавчого комітету від 21 серпня                             2014 року № 192 «Про розподіл житлової площі», на підставі якого було розподілено Вишгородській спеціалізованій школі «Сузір`я» одна двокімнатна квартира АДРЕСА_1 , позивачем не оскаржувалось і є чинним.
 
Вирішуючи спір, апеляційний суд дійшов правильного висновку про те, що оскаржувані рішення міської ради не порушують прав ОСОБА_1 ., оскільки ОСОБА_3 , яка є третьою особою у справі, а не відповідачем, була виділена двокімнатна квартира, а позивач потребує однокімнатної квартири, яка не розподілялась рішенням міської ради від 21 серпня                        2014 року № 192 «Про розподіл житлової площі», яке є чинним і позивачем не оскаржено.
 
Доводи касаційної скарги про те, що перебування на квартирному обліку ОСОБА_3 з 1986 року є незаконним безпідставні, оскільки вимог про визнання недійсним та скасування рішення міської ради про взяття на облік ОСОБА_3 з 1986 року позивачем не були оскаржені.
 
Інші доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують, на законність ухвалених судових рішень не впливають.
 
Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
 
Керуючись статтями 400, 409, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення апеляційного суду Київської області від 10 жовтня 2017 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                     Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                               О. В. Білоконь
 
                                                                                                            О. М. Осіян
 
                                                                                                            Н. Ю. Сакара
 
                                                                                                            В. В. Шипович