Постанова
Іменем України 
 
07 листопада 2019 року
м. Київ
 
справа № 161/288/19
провадження № 61-12554св19
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Сердюка В. В. (суддя-доповідач), Грушицького А. І., Фаловської І. М.,
 
учасники справи:
позивач –  ОСОБА_1 ,
відповідач – управління Служби безпеки України у Волинській області,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на постанову Волинського апеляційного суду, у складі колегії суддів: Данилюк В. А., Здрилюк О. І., Карпук А. К., від 11 червня 2019 року.
Короткий зміст позовних вимог 
У січні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до управління Служби безпеки України у Волинській області (далі – УСБУ у Волинській області) про визнання нечинним протоколу та поновлення на квартирному обліку.
Позовна заява ОСОБА_1 мотивована тим, що з 2001 року він проходив військову службу в УСБУ у Волинській області та перебував на квартирному обліку для отримання житла. У серпні 2016 року його було переведено для подальшого проходження військової служби до Департаменту контррозвідки СБУ (м. Київ), де він працював до звільнення у запас.
Відповідно до наказу Голови СБУ № 1539-ОС від 18 грудня 2017 року     ОСОБА_1 звільнений з військової служби у запас у зв`язку з організаційно-штатними змінами. 
07 вересня 2006 року рішенням Виконавчого комітету Луцької міської ради ОСОБА_1 була надана службова однокімнатна квартира АДРЕСА_1 , житловою площею 23,5 кв. м,       в яку позивач, його дружина та дочка (1994 року народження) вселились на підставі ордеру та зареєструвались, де зареєстровані і проживають на даний час. 
З листа УСБУ у Волинській області від 27 липня 2018 року позивачу стало відомо, що він наразі не перебуває на квартирному обліку, оскільки був виключений з нього відповідно до рішення житлово-побутової комісії УСБУ у Волинській області (далі – ЖПК УСБУ у Волинській області), яке оформлено протоколом № 145 від 09 грудня 2016 року у зв`язку з припиненням трудових відносин з УСБУ у Волинській області. 
Заявник вважає незаконним своє виключення з цього обліку з двох основних підстав: 
1) він не був переведений в іншу установу чи організацію, а залишився проходити військову службу у системі СБУ, а отже він має право залишатися на квартирному обліку; 
2) всупереч чинному законодавству він не був повідомлений про засідання ЖПК УСБУ у Волинській області та не брав у ньому участь. 
Посилаючись на зазначені обставини, ОСОБА_1 просив суд визнати нечинним протокол № 145 засідання ЖПК УСБУ у Волинській області            від 09 грудня 2016 року та поновити його на квартирному обліку в УСБУ         у Волинській області з дня зняття його з квартирного обліку.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Луцького міськрайонного суду Волинської області, у складі судді Кирилюк В. Ф., від 19 квітня 2019 року частково задоволено позовні вимоги ОСОБА_1 . Скасовано рішення ЖПК УСБУ у Волинській області про виключення ОСОБА_1 з обліку осіб, які потребують покращення житлових умов в УСБУ у Волинській області, яке прийнято у формі пункту 4 протоколу № 145 житлово-побутової комісії УСБУ у Волинській області          від 09 грудня 2016 року. Поновлено ОСОБА_1 на обліку осіб, які потребують покращення житлових умов в УСБУ у Волинській області              з 09 грудня 2016 року. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що при розгляді такого питання як виключення із списку обліку осіб, які потребують покращення житлових умов, мають бути дотримані всі процесуальні гарантії, які передбачені національним законодавством. Зняття позивача з обліку осіб, які потребують покращення житлових умов, у світлі практики ЄСПЛ необхідно вважати серйозним втручанням у право особи на повагу до її житла у розумінні статті 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Волинського апеляційного суду від 11 червня 2019 року скасовано рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області         від 19 квітня 2019 року  та ухвалено нове рішення, яким відмовлено ОСОБА_1 у задоволенні заявлених позовних вимог.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що рішення про виключення з обліку осіб, які потребують покращення житлових умов було ухвалено компетентним органом за наявності для цього достатніх підстав. Підстав, які б надавали ОСОБА_1 перебувати на квартирному обліку за місцем попередньої роботи (за попереднім місцем проходження служби) комісією не було встановлено. 
Порушення процедури розгляду питання, а саме неповідомлення                ОСОБА_1 про розгляд ЖПК про розгляд питання про його виключення з обліку осіб, які потребують покращення житлових умов, не впливає на правильність ухваленого рішення. Таке порушення є суто формальним і не впливає на правильність рішення ЖПК, оскільки будь-яких нових фактів, які б комісія мала дослідити, позивачем не наведено. 
Посилання місцевого суду на рішення Європейського суду з прав людини у справах «Кривіцька та Кривіцький проти України», «Коннорс проти Сполученого Королівства», «Зехентнер проти Австрії» у цій справі є некоректним, оскільки вказані рішення стосуються істотних порушень права на житло шляхом виселення, а у цій справі позовні вимоги стосуються перебування на обліку осіб, які потребують покращення житлових умов, тобто право на житло може виникнути у майбутньому. Отже, позивач не був позбавлений права на житло, продовжує користуватися службовою квартирою, має можливість перебувати на обліку осіб, які потребують покращення житлових умов, за місцем проживання або за новим місцем проходження служби із збереженням попереднього часу перебування на обліку.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У липні 2019 року ОСОБА_1 подано касаційну скаргу, в якій заявник просить скасувати постанову Волинського апеляційного суду від 11 червня 2019 року та залишити в силі рішення Луцького міськрайонного суду Волинської області від 19 квітня 2019 року, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що судом апеляційної інстанції повно і всебічно не з`ясовано обставини справи. Апеляційний суд не правильно застосував положення Правил обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, затверджених Постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 року N 470 (далі – Правила) та безпідставно врахував докази, які були подані відповідачем на стадії апеляційного провадження і не були об`єктом дослідження у суді першої інстанції (заява про придбання ОСОБА_1 трьохкімнатної квартири).
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
11 липня 2019 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі за поданою касаційною скаргою.
Доводи відзиву на касаційну скаргу 
УСБУ у Волинській області у відзиві на касаційну скаргу вказує на правильність висновків суду апеляційної інстанції, просить касаційну скаргу залишити без задоволення.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
З 2001 року ОСОБА_1 проходив військову службу в УСБУ у Волинській області. 
Згідно з протоколом ЖПК УСБУ у Волинській області від 17 червня                       2004 року № 89 ОСОБА_1 прийнятий на квартирний облік для отримання житла у м. Луцьку.
Відповідно до наказу СБУ від 25 серпня 2016 року № 1039-ос  ОСОБА_1        з цього дня призначений на службу до Департаменту контррозвідки СБУ, звільнившись з УСБУ у Волинській області.
Пунктом 4 протоколу ЖПК УСБУ у Волинській області № 145 від 09 грудня 2016 року ОСОБА_1 був виключений з обліку осіб, які потребують покращення житлових умов в УСБУ у Волинській області.
Встановлено, що відповідач визнає той факт, що про дату, час і місце засідання ЖПК позивач не повідомлявся.
Доказів перебування ОСОБА_1 на квартирному обліку за новим місцем проходження служби – у Департаменті контррозвідки СБУ (м. Київ) суду не надано.
Позиція Верховного Суду 
Заслухавши доповідь судді-доповідача, перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла наступних висновків.
За положеннями частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Згідно з частиною першою статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Частиною першою статті 15 ЦК України визначено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до частини першої статті 16 ЦК України, частини першої             статті 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому законом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. 
Відповідно до статей 12,  81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим кодексом.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначає Закон України                 «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», який також встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, гарантує військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі.
Згідно з частиною першої статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава забезпечує військовослужбовців жилими приміщеннями або за їх бажанням грошовою компенсацією за належне їм для отримання жиле приміщення на підставах, у порядку і відповідно до вимог, встановлених ЖК УРСР та іншими нормативно-правовими актами; порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей жилими приміщеннями, а також розмір і порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації за піднайом (найм) ними жилих приміщень визначаються Кабінетом Міністрів України.
На виконання приписів вказаної статті постановою Кабінету Міністрів України № 1081 від 03 серпня 2006 року затверджено Порядок забезпечення військовослужбовців та членів їх сімей житловими приміщеннями (далі – Порядок).
Відповідно до пункту 24 Порядку військовослужбовці зараховуються на облік згідно з рішенням житлової комісії військової частини, яке затверджується командиром військової частини; у рішенні зазначаються дата зарахування на облік, склад сім`ї, підстави для зарахування на облік, вид черговості (загальна черга, в першу чергу, поза чергою), а також підстави включення до списків осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житлових приміщень, а в разі відмови в зарахуванні на облік – підстави відмови з посиланням на відповідні норми законодавства.
За пунктом 26 Порядку військовослужбовці, які перебувають на обліку, у разі переміщення по військовій службі, пов`язаного з переїздом до іншого гарнізону (в іншу місцевість), зараховуються на облік за новим місцем служби разом з членами їх сімей із збереженням попереднього часу перебування на обліку, а також у списках осіб, що користуються правом першочергового або позачергового одержання житла.
Пунктом 9 статті 12 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» передбачено, що військовослужбовці, що перебувають на обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, при звільненні з військової служби в запас або у відставку за віком, станом здоров`я, а також у зв`язку із скороченням штатів або проведенням інших організаційних заходів, у разі неможливості використання на військовій службі залишаються на цьому обліку у військовій частині до одержання житла з державного житлового фонду або за їх бажанням грошової компенсації за належне їм для отримання жиле приміщення, а в разі її розформування – у військових комісаріатах і квартирно-експлуатаційних частинах районів та користуються правом позачергового одержання житла.
Аналогічні приписи закріплені у пункті 29 Порядку.
Частиною першою статті 37 ЖК УРСР визначено, що облік потребуючих поліпшення житлових умов громадян, які працюють на підприємствах, в установах, організаціях, що мають житловий фонд і ведуть житлове будівництво або беруть пайову участь у житловому будівництві, здійснюється за місцем роботи, а за їх бажанням – також і за місцем проживання. Нарівні з ними беруться на облік громадяни, які залишили роботу на цих підприємствах, в установах, організаціях у зв`язку з виходом на пенсію.
Відповідно до статті 60 ЖК УРСР, правила обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень затверджуються Радою Міністрів Української РСР і Українською республіканською радою професійних спілок.
На виконання приписів вищенаведених норм житлового законодавства постановою Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від 11 грудня 1984 року        N 470 були затверджені Правила обліку громадян, які потребують поліпшення житлових умов, і надання їм жилих приміщень в Українській РСР, які діють і на даний момент (далі – Правила).
Пунктом 28 Правил передбачено, що зняття з квартирного обліку та виключення із списків осіб, які користуються правом першочергового одержання жилих приміщень, провадиться органами, які винесли або затвердили рішення про взяття громадянина на облік (включення до вказаного списку).
При розгляді цих питань на засідання відповідних органів запрошуються заінтересовані особи.
Про зняття з обліку (виключення із списку) громадяни у 15-денний строк повідомляються у письмовій формі із зазначенням підстав зняття з обліку (виключення із списку).
Пункт 29 Правил передбачає право громадянина перебувати на квартирному обліку за місцем попередньої роботи зберігається у випадках: 1) виходу на пенсію; 2) призову на строкову військову службу або направлення на альтернативну (невійськову) службу, а також призову офіцерів із запасу на дійсну військову службу на строк до трьох років;            3) направлення підприємством, організацією на навчання; 4) якщо на тому ж підприємстві, в установі, організації працює член його сім`ї, який перебуває разом з ним на обліку. Час перебування даної сім`ї на обліку зберігається у межах часу роботи на даному підприємстві, в установі, організації цього члена сім`ї; 5) в інших випадках, установлених законодавством Союзу РСР і Української РСР.
Апеляційний суд, ухвалюючи нове рішення у справі про відмову у задоволенні позовних вимог, врахувавши обставини перебування заявника на обліку осіб, які потребують покращення житлових умов в УСБУ у Волинській області (з 17 червня 2004 року до 09 грудня 2016 року), та підстави виключення з цього обліку (звільнення з УСБУ у Волинській області у зв`язку з переведенням для подальшого проходження служби до Центрального управління СБУ (м. Київ)), встановивши відсутність підстав, визначених у пункті 29 Правил, які б надавали ОСОБА_1 право перебувати на квартирному обліку за місцем попередньої роботи (за попереднім місцем проходження служби), прийнявши до уваги той факт, що рішення про виключення з обліку осіб, які потребують покращення житлових умов, було ухвалено компетентним органом за наявності для цього достатніх підстав, дійшов правильного висновку про необґрунтованість висновків місцевого суду.
При цьому апеляційним судом враховано, що порушення процедури розгляду питання, а саме неповідомлення ОСОБА_1 про розгляд ЖПК УСБУ у Волинській області питання про його виключення з обліку осіб, які потребують покращення житлових умов, не впливає на правильність ухваленого ЖПК УСБУ у Волинській області рішення, оскільки заявником        під час розгляду справи будь-яких нових фактів, які б комісія мала дослідити, суду не наведено. 
Також апеляційним судом правильно звернуто увагу на недоцільність посилання місцевим судом на рішення Європейського суду з прав людини у справах «Кривіцька та Кривіцький проти України», «Коннорс проти Сполученого Королівства», «Зехентнер проти Австрії», оскільки рішення у цих справах ухвалені у іншій категорії справ, зокрема щодо істотних порушень права на житло шляхом виселення.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог та заперечень, крім випадків, передбачених цим кодексом.
З урахуванням наведеного апеляційний суд відповідно до вимог                   статті 367 ЦПК України перевірив законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції у межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у місцевому суді, та обґрунтовано залишив без задоволення позовні вимоги  ОСОБА_1 .
Посилання заявника на те, що апеляційний суд під час перегляду справи, безпідставно врахував докази, які були подані відповідачем на стадії апеляційного провадження і не були об`єктом дослідження у суді першої інстанції (заява про придбання ОСОБА_1 трьохкімнатної квартири)         є необґрунтованими.
Так, апеляційний суд вказав на наявність заяви від 14 лютого 2018 року, якою ОСОБА_1 повідомив УСБУ у Волинській області про факт придбання ним 24 червня 2008 року трикімнатної квартири у м. Луцьку, однак це обставина не була підставою для ухвалення нового рішення у справі.
Інші доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
П О С Т А Н О В И В :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Постанову Волинського апеляційного суду від 11 червня 2019 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді | В. В. Сердюк
| А. І. Грушицький
| І. М. Фаловська