Постанова
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
2 жовтня 2019 року
м. Київ
справа № 755/7036/16-к
провадження № 51-3048 км 19
Верховний Суд колегією суддів Третьої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:
головуючого           ОСОБА_1 ,
суддів                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , 
за участю:
секретаря судового засідання   ОСОБА_4 ,
прокурора                                       ОСОБА_5 ,
захисника                                        ОСОБА_6 ,
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 на ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва                                 від 6 грудня 2018 року та ухвалу Київського апеляційного суду                                  від 14 березня 2019 року щодо ОСОБА_7 , у кримінальному провадженні, дані про яке внесено до Єдиного реєстру досудових розслідувань за                       №12016100040001129, про застосування примусових заходів медичного характеру відносно
ОСОБА_7 , громадянина України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився та проживає у АДРЕСА_1 , не працюючого, одруженого, в силу ст. 89 КК раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15,                        ч. 1 ст. 115 КК.
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами 
першої та апеляційної інстанцій обставини
Ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 6 грудня 2018 року до ОСОБА_7 застосовано за вчинення суспільно небезпечного діяння за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15,                    ч. 1 ст. 115 КК, примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом.
Застосовано запобіжний захід ОСОБА_7 у виді поміщення до психіатричного закладу в умовах, що виключають його небезпечну поведінку до моменту доставки (прийому) його до медичного закладу, з подальшим його скасуванням з часу такої доставки (прийому) неосудного до цього закладу.
Цивільний позов ОСОБА_8 до ОСОБА_7 , ОСОБА_9 , третьої особи АТ «ПРОСТО-страхування» про відшкодування матеріальної та моральної шкоди завданої кримінальним правопорушення, задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_8 матеріальну шкоду у розмірі 27 542 (двадцять сім тисяч п`ятсот сорок дві) гривні 5 копійок та моральну шкоду у розмірі 350 000 (триста п`ятдесят тисяч) гривень, вартість експертного дослідження у сумі 1000 (одна тисяча) гривень, а всього 378 542 (триста сімдесят вісім тисяч п`ятсот сорок дві) гривні 5 копійок.
У решті цивільного позову відмовлено та роз`яснено потерпілій/цивільному позивачу можливість звернення до суду у порядку цивільного судочинства.
У задоволенні клопотань експертів ОСОБА_10 та ОСОБА_11 , кожного окремо, про відшкодування судових витрат, відмовлено.
Вирішено питання щодо долі речових доказів.
Контроль за виконанням ухвали покладено на Дніпровське УП ГУ НП                        у м. Києві та прокурорів Київської місцевої прокуратури № 4 ОСОБА_12 та ОСОБА_13 .
Ухвалою Київського апеляційного суду від 14 березня 2019 року ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 6 грудня 2018 року залишено без зміни.
Згідно з ухвалою Дніпровського районного суду м. Києва від 6 грудня 2018 року 26 січня 2016 року, приблизно о 14 год 10 хв., за адресою: м. Київ,                вул. Миропільська, 17, сталася дорожньо-транспортна пригода, а саме зіткнення між ТЗ «Рено-Кенго» д.н.з. НОМЕР_1 , яким керував ОСОБА_7 , та автомобілем «Мітсубісі-педжеро» д.н.з. НОМЕР_2 , яким керувала ОСОБА_8 , в цей же час у ОСОБА_7 раптово виник умисел на вчинення вбивства ОСОБА_8 . ОСОБА_7 , маючи при собі ніж, біля автомобіля «Мітсубісі-педжеро» д.н.з. НОМЕР_2 , умисно наніс потерпілій ОСОБА_8 множинні удари ножем в область життєво-важливих органів. Потерпіла ОСОБА_8 почала кликати на допомогу, після чого ОСОБА_7 припинив наносити удари ножем та намагався втекти з місця вчинення злочину, але був затриманий громадянами, тобто вчинив діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого                     ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК.
Відповідно до висновку судово-психіатричного експерта № 109                               від 11 лютого 2016 року ОСОБА_7 потребує проведення стаціонарної судової психолого-психіатричної експертизи в умовах КМЦСПЕ.
Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 79                                                 від 12 квітня 2016 року ОСОБА_7 потребує застосування по відношенню до нього примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із суворим наглядом.
Згідно висновку судово-психіатричного експерта № 217 від                                            15 листопада 2016 року у період інкримінованого йому діяння (26 січня 2016 року) ОСОБА_7 за своїм психічним станом не міг усвідомлювати свої дії та керувати ними.
Відповідно до висновку судово-психологічної експертизи № 3/37 від                              5 березня 2018 року потребує застосування примусових заходів медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом.
Вимоги касаційної скарги і узагальнені доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі захисник просить ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 6 грудня 2018 року та ухвалу Київського апеляційного суду                від 14 березня 2019 року скасувати і призначити новий розгляд у суді першої інстанції у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Захисник вважає, що суд першої інстанцій розглянув кримінальне провадження щодо ОСОБА_7 за вчинення суспільно небезпечного діяння за ознаками кримінального правопорушення, передбаченого                 ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 115 КК,  до якого застосовано примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом, одноособово всупереч вимогам ч. 2 ст. 31 КПК, яка передбачає що кримінальне провадження в суді першої інстанції щодо злочинів, за вчинення яких передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк більше десяти років, здійснюється колегіально судом у складі трьох суддів. 
Позиції інших учасників судового провадження
Прокурор ОСОБА_5 вважала касаційну скаргу захисника ОСОБА_6  необґрунтованою та просила відмовити у її задоволенні.
Мотиви Суду
Згідно ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. При перевірці доводів, наведених у касаційній скарзі, колегія суддів виходить із фактичних обставин, встановлених місцевим та апеляційним судами.
Положеннями ст. 438 КПК визначено, що підставами для скасування або зміни судових рішень при розгляді справи в суді касаційної інстанції є: 
1)        істотне порушення вимог кримінального процесуального закону;
 2)       неправильне застосування закону України про кримінальну відповідальність;
 3)       невідповідність призначеного покарання тяжкості кримінального правопорушення та особі засудженого.
При вирішенні питання про наявність зазначених підстав суд касаційної інстанції керується статтями 412-414 КПК.
Доводи касаційної скарги про істотне порушення вимог кримінального процесуального закону не ґрунтуються на вимогах закону з огляду на зазначене.
Главою 39 КПК закріплено процесуальний порядок розгляду кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру.
У порядку вищевказаної глави кримінального процесуального закону, судом першої інстанції розглядалось кримінальне провадження щодо                ОСОБА_7 , за вчинення ним суспільно небезпечного діяння, що підпадає під ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 15,                 ч. 1 ст. 115 КК.
Частиною 1 ст. 512 КПК, врегульовано здійснення судового розгляду вирішення питання про застосування примусових заходів медичного характеру одноособово суддею в судовому засіданні за участю прокурора, обов`язковою участю фізичної особи, стосовно якої вирішується зазначене питання, її законного представника та захисника.
Участь особи, стосовно якої передбачається застосування примусових заходів медичного характеру, не є обов`язковою і може мати місце, якщо цьому не перешкоджає характер розладу психічної діяльності чи її психічного захворювання.
З урахуванням загальних положень вищезазначеної глави кримінального процесуального закону, суд першої інстанції призначив клопотання прокурора до розгляду, здійснив об`єктивний судовий розгляд клопотання одноособово в судовому засіданні та мотивуючи, прийняте рішення, застосував до ОСОБА_7 примусові заходи медичного характеру у виді госпіталізації до психіатричного закладу із посиленим наглядом, відповідно до висновку судово-психіатричного експерта та характеру вчиненого суспільно небезпечного діяння.
Зазначені обставини були предметом перевірки суду апеляційної інстанції та апеляційний суд в ухвалі навів докладні мотиви постановленого рішення і не встановив істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які би перешкодили суду першої інстанції повно і всебічно розглянути справу.
Доводи захисника щодо незаконного складу суду першої інстанції спростовуються матеріалами кримінального провадження, а саме: розпорядженням керівника апарату Дніпровського районного суду м. Києва № 70 від 15 серпня 2016 року про одноособовий судовий розгляд кримінального провадження щодо застосування примусових заходів медичного характеру та скасування проведеного розподілу в частині визначення колегії суддів, а також протоколом повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями про вилучення суддів від 16 серпня 2016 року.
Істотних порушень вимог кримінального процесуального закону, які були                       б підставою для скасування рішень суддів попередніх інстанцій,                                 не встановлено.
За таких обставин оскаржувані судові рішення є законними і обґрунтованими та касаційна скарга захисника ОСОБА_6 не підлягає задоволенню.
Керуючись статтями 433, 434, 436, 441, 442  КПК, Суд
ухвалив:
Касаційну скаргу захисника ОСОБА_6 залишити без задоволення.
Ухвалу Дніпровського районного суду м. Києва від 6 грудня 2018 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 14 березня 2019 року залишити без зміни.
Постанова є остаточною й оскарженню не підлягає. 
Судді:
 
ОСОБА_1                                ОСОБА_2                           ОСОБА_3