ПОСТАНОВА
Іменем України

21 листопада 2019 року 
Київ
справа №303/5165/15-ц
адміністративне провадження №К/9901/12620/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого судді (судді-доповідача) -                     Данилевич Н.А.,
суддів -                                                                   Бевзенка В.М., 
                                                                                   Шевцової Н.В.,

розглянувши в письмовому провадженні 
касаційну скаргу Громадської організації Товариство ромів Мукачева «Рома» на постанову Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 жовтня 2015 року (суддя - Морозова Н.Л.) та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 липня 2016 року (головуючий суддя - Заверуха О.Б., судді - Кузьмич С.М., Курилець А.Р.) у справі 
за позовом Громадської організації Товариство ромів Мукачева «Рома»
до голови Мукачівської міської ради Закарпатської області Ленд`єла З.З.
про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії, -
в с т а н о в и в :
І. ІСТОРІЯ СПРАВИ
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2015 року Громадська організація Товариство ромів Мукачева «Рома» (далі - ГО товариство «Рома», позивач) звернулася до Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області з позовом до голови Мукачівської міської ради Закарпатської області Ленд`єла З.З. (далі - голова Мукачівської міської ради, відповідач), в якому просила: визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання відповіді на інформаційний запит від 15.07.2015, зобов`язати надати повну інформацію на запит від 15.07.2015 відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації».
Обґрунтовуючи позов ГО товариство «Рома» зазначає, що 15.07.2015 звернулася до голови Мукачівської міської ради із запитом щодо надання інформації в рамках Плану заходів реалізації стратегії захисту та інтеграції в українське суспільство ромської національної меншини на період до 2020 року, Програми «Ромське населення Закарпаття на 2012-2015 роки», Програми «Ромське населення міста Мукачеве на 2012-2015 роки». У порушення вимог ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації» відповіді на запит не було надано.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Постановою Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 жовтня 2015 року в задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції зазначив, що 22 липня 2015 року відповідачем надіслано заявнику відповідь на запитувану інформацію за адресою, яка зазначена в листі заявника - місто Мукачево , вулиця Проектна 2. Тому відповідь на інформаційний запит представника позивача надана в строки, визначені ст. 20 Закону України "Про доступ до публічної інформації". Отже, відповідач, як розпорядник публічної інформації, розглянув звернення ГО товариство «Рома» без порушення її прав на одержання публічної інформації, у зв`язку з чим правові підстави для задоволення позову відсутні.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Не погоджуючись з таким судовим рішенням, ГО товариство «Рома» подала апеляційну скаргу, в якій просила скасувати рішення суду першої інстанції та прийняти нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. 
Ухвалою Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 липня 2016 року апеляційну скаргу ГО товариство «Рома» залишено без задоволення, а постанову Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 жовтня 2015 року - без змін. 
Апеляційний суд, залишаючи апеляційну скаргу без задоволення, погодився з висновками суду першої інстанції. Стосовно доводів позивача про те, що відповідь на запит не надходила, то суд апеляційної інстанції зазначив, що як слідує з матеріалів справи вона була надана в межах п`яти робочих днів, встановлених законодавством.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та відзиву (заперечень)
ГО товариство «Рома» (далі - скаржник) у серпні 2016 року звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою на постанову Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 жовтня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 липня 2016 року.
В касаційній скарзі скаржник, посилаючись на порушення судами норм матеріального права, просить скасувати постанову Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 жовтня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 липня 2016 року і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги. 
В обґрунтування поданої касаційної скарги скаржник зазначив, що відповідач не надав відповідь на запит, що свідчить про порушення ч. 1 ст. 20 Закону України «Про доступ до публічної інформації». Лист відповідача від 22.07.2015 не може прийматися до уваги, оскільки судам попередніх інстанцій не було надано жодних належних та допустимих доказів того, що відповідь на запит була направлена на адресу скаржника та отримана ним. 
Ухвалою Верховного Суду від 20 листопада 2019 року зазначену адміністративну справу прийнято до провадження та призначено до розгляду.
II. ФАКТИЧНІ ОБСТАВИНИ СПРАВИ
15 липня 2015 року ГО товариство «Рома» звернулася до голови Мукачівської міської ради із запитом щодо надання інформації в рамках Плану заходів реалізації стратегії захисту та інтеграції в українське суспільство ромської національної меншини на період до 2020 року, Програми «Ромське населення Закарпаття на 2012-2015 роки», Програми «Ромське населення міста Мукачеве на 2012-2015 роки».
У матеріалах справи наявна копія листа відповідача №01-15П/1610 від 22 липня 2015 року з відповіддю на інформаційний запит від 15 липня 2015 року, а також копія витягу з журналу відправної кореспонденції 01-42.
ІІІ. ДЖЕРЕЛА ПРАВОВОГО РЕГУЛЮВАННЯ (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)
Пунктом 1 ч. 1 ст. 3  Закону України від 13 січня 2011 року № 2939-VI «Про доступ до публічної інформації» (далі - Закон № 2939-VI) передбачено, що право на доступ до публічної інформації гарантується: обов`язком розпорядників інформації надавати та оприлюднювати інформацію, крім випадків, передбачених законом.
Пунктом 6 ч. 1 ст. 14 Закону № 2939-VI встановлено, що розпорядники інформації зобов`язані: надавати та оприлюднювати достовірну, точну та повну інформацію, а також у разі потреби перевіряти правильність та об`єктивність наданої інформації і оновлювати оприлюднену інформацію.
Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону № 2939-VI встановлено, що розпорядник інформації має надати відповідь на запит на інформацію не пізніше п`яти робочих днів з дня отримання запиту.
ІV. ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.
Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перегляд судових рішень здійснюється в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевірка правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права - на підставі встановлених фактичних обставин справи (частина 1 статті 341 КАС України).
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (ч. 2 ст. 341 КАС України).
З наведених приписів Закону № 2939-VI висновується, що розпорядник повинен надати відповідь на запит і ця відповідь повинна бути відправлена (або особисто вручена) запитувачеві не пізніше п`ятого робочого дня з дати отримання запиту.
Під час розгляду цієї справи судами попередніх інстанцій не було встановлено обставин, які б свідчили про відправлення (або вручення) листа № 01-15П/1610 від 22 липня 2015 року скаржнику.
Посилання судів попередніх інстанцій на журнал відправленої кореспонденції є безпідставним, оскільки реєстрація відповіді на запит у системі документообігу розпорядника інформації не підтверджує факт надіслання або вручення цієї відповіді запитувачу.
Частиною 2 ст. 71 КАС України,  у редакції, чинній до 15.12.2017, передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача, якщо він заперечує проти адміністративного позову.
Отже, відповідачем не доведено факт надання скаржнику відповіді на запит на інформацію.
З огляду на викладене, позовні вимоги підлягають задоволенню повністю.
У відповідності до п. 3 ч. 1 ст. 349 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.
Частинами 1 та 3 ст. 351 КАС України передбачено, що підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення або зміни рішення у відповідній частині є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Зважаючи на те, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовані норми матеріального права, оскаржувані судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про задоволення позовних вимог.
За подання позовної заяви, апеляційної скарги і касаційної скарги позивачем сплачено судовий збір у загальному розмірі 240,98 грн.
Частиною 1 ст. 139 КАС України передбачено, що при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Отже, стягненню на користь позивача підлягає 240,98 грн понесених судових витрат за рахунок бюджетних асигнувань Мукачівської міської ради Закарпатської області.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 351, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду, -
п о с т а н о в и в :
Касаційну скаргу Громадської організації Товариство ромів Мукачева «Рома» - задовольнити.
Скасувати постанову Мукачівського міськрайонного суду Закарпатської області від 15 жовтня 2015 року та ухвалу Львівського апеляційного адміністративного суду від 26 липня 2016 року і ухвалити нове рішення, яким позов Громадської організації Товариство ромів Мукачева «Рома» (ідентифікаційний код: 33681517; 89600, Закарпатська область, м. Мукачеве, вул. Проектна, буд. 2) до голови Мукачівської міської ради Закарпатської області Ленд`єл З.З. (89600, Закарпатська область, м. Мукачеве, вул. Пушкіна, 2) про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії - задовольнити повністю.
Визнати протиправною бездіяльність голови Мукачівської міської ради Закарпатської області Ленд`єла З.З. щодо ненадання відповіді на інформаційний запит Громадської організації Товариство ромів Мукачева «Рома» № Р-34 від 15 липня 2015 року.
Зобов`язати голову Мукачівської міської ради Закарпатської області надати відповідь на запит Громадської організації Товариство ромів Мукачева «Рома» № Р-34 від 15 липня 2015 року відповідно до Закону України «Про доступ до публічної інформації».
Стягнути на користь Громадської організації Товариство ромів Мукачева «Рома»     за рахунок бюджетних асигнувань Мукачівської міської ради Закарпатської області суму судових витрат у розмірі 240 (двісті сорок) гривень 98 (дев`яносто вісім) копійок.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та не оскаржується.
Суддя-доповідач                                                                      Н.А. Данилевич          
Судді                                                                                                       В.М. Бевзенко 
                                                                                                                      Н.В. Шевцова