ПОСТАНОВА
Іменем України

07 листопада 2019 року 
Київ

справа №820/4495/18
адміністративне провадження №К/9901/18816/19

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Калашнікової О.В.,
суддів - Білак М.В., Губської О.А., 

розглянувши в письмовому провадженні адміністративну справу №820/4495/18
за позовом ОСОБА_1 до Голови Червонозаводського районного суду м. Харкова Шелест Інни Миколаївни про визнання протиправним та скасування наказу, провадження по якій відкрито

за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2019 року (прийняте у складі головуючого судді Панова М.М.) та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2019 року (прийняту у складі колегії суддів: головуючого судді - Кононенко З.О., суддів: Калиновського В.А., Мельнікової Л.В.)

Суть спору
1. ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до Голови Червонозаводського районного суду м. Харкова Шелест Інна Миколаївна , в якому уточнивши позовні вимоги, просила суд поновити її на посаді судді в штаті Червонозаводського районного суду міста Харкова, визнавши протиправним та скасувавши наказ голови Червонозаводського районного суду міста Харкова              №02-12/80 від 04 травня 2018 року "Про відрахування зі штату ОСОБА_1 ", стягнути середній заробіток (суддівську винагороду) за час вимушеного прогулу.

2. В обґрунтування позову позивач зазначає, що оскаржуваний наказ винесено всупереч вимогам законодавства, яке регулює спірні правовідносини, а дії відповідача є протиправними.

Встановлені судами фактичні обставини справи
3. На підставі Указу Президента України №286/2012 від 24 квітня 2012 року ОСОБА_1 було призначено на посаду судді Червонозаводського районного суду м. Харкова.

3.1. 24 квітня 2018 року Вищою радою правосуддя було прийнято рішення №1254/0/15-18 від 24 квітня 2018 року про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Червонозаводського районного суду м. Харкова на підставі пункту 3 частини 6 статті 126 Конституції України.

3.2. Наказом голови суду №02-12/80 від 04 травня 2018 року ОСОБА_1 відраховано зі штату Червонозаводського районного суду м. Харкова на підставі рішення Вищої ради правосуддя від 24 квітня 2018 року №1254/0/15-18.

Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
4. Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2019 року, залишеним без змін постановою Другого апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2019 року,  в задоволенні позову відмовлено. 

4.1. Відмовляючи в задоволенні позову, суди першої та апеляційної інстанцій виходили з того, що позивачем не надано доказів скасування або недійсності рішення Вищої ради правосуддя №1254/0/15-18 від 24 квітня 2018 року на момент прийняття відповідачем наказу №02-12/80 від 04 травня 2018 року.

Касаційне оскарження

5. У касаційній скарзі позивач, посилаючись на порушення судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову.

6. В обґрунтування касаційної скарги вказує, що оскаржуваний наказ було видано головою суду, незважаючи на отримання її заяви про надання відпустки по догляду за дитиною, чим порушено її трудові гарантії, передбачені статтею 40 Кодексу законів про працю України.

7. Відповідач відзиву на касаційну скаргу не надав.

8. Ухвалою Верховного Суду від 15 липня 2019 року відкрито касаційне провадження за скаргою ОСОБА_1 на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 7 лютого 2019 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2019 року.

8.1 Ухвалою Верховного Суду від 27 вересня 2019 року дану справу призначено до касаційного розгляду в судовому засіданні на 7 листопада 2019 року о 11:30 год. У визначений судом час сторони у судове засідання не прибули, хоча були належним чином повідомлені про дату, час і місце судового засідання. Враховуючи неявку сторін та положення пункту 2 частини першої статті 345 Кодексу адміністративного судочинства України, розгляд справи судом касаційної інстанції здійснюєтся в порядку письмового провадження.

Релевантні джерела права й акти їх застосування
9. Статтею 327 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - КАС України), обумовлено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.

10. Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

11.  За приписами частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.

12. Відповідно до пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України підставами для звільнення судді є вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді.

13. Відповідно до частини 1 статті 80 Закону України "Про судоустрій та статус суддів", призначення на посаду судді здійснюється Президентом України на підставі та в межах подання Вищої ради правосуддя, без перевірки додержання встановлених цим Законом вимог до кандидатів на посаду судді та порядку проведення добору чи кваліфікаційного оцінювання кандидатів.

14. Статтею 112 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначено, що суддя може бути звільнений з посади виключно з підстав, визначених частиною шостою статті 126 Конституції України.

14.1 Рішення про звільнення судді з посади ухвалює Вища рада правосуддя у порядку, встановленому Законом України "Про Вищу раду правосуддя".

15. Стаття 115 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» визначає порядок звільнення судді з посади у разі вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубого чи систематичного нехтування обов`язками.

15.1. Так, у вказаній статті визначено, що відповідно до пункту 3 частини шостої статті 126 Конституції України вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді, є підставою для звільнення судді з посади.

15.2. Факти, що свідчать про вчинення істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді, мають бути встановлені Вищою радою правосуддя (її відповідним органом).

16. Статтею 131 Конституції України визначено, що в Україні діє Вища рада правосуддя, яка, серед іншого, розглядає скарги на рішення відповідного органу про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді чи прокурора; ухвалює рішення про звільнення судді з посади.

17. Згідно із частиною першою статті 108 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» дисциплінарне провадження щодо судді здійснюють дисциплінарні палати Вищої ради правосуддя у порядку, визначеному Законом України «Про Вищу раду правосуддя», з урахуванням вимог цього Закону.

18. Главою 4 розділу II Закону України «Про Вищу раду правосуддя» визначено порядок здійснення дисциплінарного провадження щодо суддів.

19. Відповідно до частини другої статті 50 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» за результатами розгляду дисциплінарної справи Дисциплінарна палата ухвалює рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності судді або про відмову у притягненні до дисциплінарної відповідальності судді.

20. Відповідно до пункту 6 частини першої статті 109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» до суддів може застосовуватися дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення судді з посади.

20.1. Частина друга зазначеної статті визначає, що під час обрання виду дисциплінарного стягнення стосовно судді враховуються характер дисциплінарного проступку, його наслідки, особа судді, ступінь його вини, наявність інших дисциплінарних стягнень, інші обставини, що впливають на можливість притягнення судді до дисциплінарної відповідальності. Дисциплінарне стягнення застосовується з урахуванням принципу пропорційності.

21. Згідно з пунктом 1 частини восьмої статті 109 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» дисциплінарне стягнення у виді подання про звільнення судді з посади застосовується у разі вчинення суддею істотного дисциплінарного проступку, грубого чи систематичного нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді.

21.1. Частина дев`ята зазначеної статті визначає, що істотним дисциплінарним проступком або грубим нехтуванням обов`язками судді, що є несумісним зі статусом судді або виявляє його невідповідність займаній посаді, може бути визнаний, зокрема, будь-який з таких фактів:
1) суддя допустив поведінку, що порочить звання судді або підриває авторитет правосуддя, у тому числі в питаннях моралі, чесності, непідкупності, відповідності способу життя судді його статусу, дотримання інших етичних норм та стандартів поведінки, які забезпечують суспільну довіру до суду;
2) суддя вчинив дисциплінарний проступок, маючи непогашене дисциплінарне стягнення (крім попередження чи догани), або має два непогашених дисциплінарних стягнення;
3) установлено факт недоброчесної поведінки судді, у тому числі здійснення суддею або членами його сім`ї витрат, що перевищують доходи такого судді та доходи членів його сім`ї, законність джерел яких підтверджена; встановлення невідповідності рівня життя судді задекларованим ним та членами його сім`ї майну і доходам; використання статусу судді з метою незаконного отримання ним або третіми особами матеріальних благ або іншої вигоди;
4) суддю визнано судом винним у вчиненні корупційного правопорушення або правопорушення, пов`язаного з корупцією;
5) суддя не виконав вимоги рішення органу, що здійснює дисциплінарне провадження щодо судді, ухваленого на підставі пункту 4 частини першої цієї статті, або за результатами кваліфікаційного оцінювання, призначеного відповідно до пункту 4 частини першої цієї статті, суддя не підтвердив здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді;
6) суддя умисно не подав декларацію доброчесності чи декларацію родинних зв`язків у встановлені строки або умисно задекларував недостовірні (в тому числі неповні) твердження у декларації доброчесності;
7) суддя допустив інше грубе порушення закону, що підриває суспільну довіру до суду.

22. Відповідно до частин першої та третьої статті 56 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 2, 3, 5 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, розглядається на засіданні Вищої ради правосуддя.

22.1. Питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 3 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України (вчинення суддею істотного дисциплінарного проступку, грубе чи систематичне нехтування обов`язками, що є несумісним зі статусом судді або виявило його невідповідність займаній посаді; порушення суддею обов`язку підтвердити законність джерела походження майна), Вища рада правосуддя розглядає на підставі подання Дисциплінарної палати про звільнення судді.

22.2. Суддя, стосовно якого розглядається питання про звільнення, повідомляється про засідання Вищої ради правосуддя у порядку, визначеному цим Законом. Неявка судді на засідання незалежно від причин не перешкоджає розгляду питання за його відсутності .

23. Згідно з частиною шостою статті 56 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» за результатами розгляду питання про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 2, 3, 5 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, Вища рада правосуддя ухвалює вмотивоване рішення.

24. Відповідно до частини другої статті 57 Закону України «Про Вищу раду правосуддя» рішення Вищої ради правосуддя про звільнення судді з підстав, визначених пунктами 3 та 6 частини шостої статті 126 Конституції України, може бути оскаржене та скасоване виключно з таких підстав:
1) склад Вищої ради правосуддя, який ухвалив відповідне рішення, не мав повноважень його ухвалювати;
2) рішення не підписано будь-ким із складу членів Вищої ради правосуддя, які брали участь у його ухваленні;
3) рішення не містить посилань на визначені законом підстави звільнення судді та мотиви, з яких Вища рада правосуддя дійшла відповідних висновків.

25. Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 24 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" голова місцевого суду видає на підставі акта про призначення судді на посаду, переведення судді, звільнення судді з посади, а також у зв`язку з припиненням повноважень судді відповідний наказ.

26. Згідно частиною 2 статті 24 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" голова місцевого суду з питань, що належать до його адміністративних повноважень, видає накази і розпорядження.

Позиція Верховного Суду

27. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перевірка законності судових рішень судів першої та апеляційної інстанції, згідно зі статтею 341 КАС України, здійснюється виключно у частині застосування норм матеріального та процесуального права.

28. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України).

29. Аналізуючи доводи касаційної скарги та висновки судів попередніх інстанцій, викладені в оскаржуваних судових рішеннях, колегія суддів приходить до висновку про відсутність підстав для її задоволення з урахуванням наступного.

30. Як встановлено судами попередніх інстанцій, що ОСОБА_1 звернувшись до суду з позовом до Голови Червонозаводського районного суду м. Харкова Шелест Інни Миколаївни , в позовній заяві фактично не погоджується з рішенням Вищої ради правосуддя №1254/0/15-18 від 24 квітня 2018 року про звільнення ОСОБА_1 з посади судді Червонозаводського районного суду м. Харкова на підставі пункту 3 частини 6 статті 126 Конституції України.

31. Проте, як вірно зазначено судами, що стаття 24 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" до повноважень голови місцевого суду не відносить надання правової оцінки щодо протиправності або правомірності акту про звільнення судді з посади при прийнятті наказу згідно пунктом 4 частини 1 цієї статті.

32. Також, позивачем не надано доказів скасування або недійсності рішення Вищої ради правосуддя №1254/0/15-18 від 24 квітня 2018 року не момент прийняття відповідачем наказу №02-12/80 від 04 травня 2018 року.

33. Щодо посилань позивача на порушення відповідачем статті 40 Кодексу законів про працю України та ненадання відпустки по догляду за дитиною, колегія суддів Верховного Суду вважає їх необґрунтованими, оскільки за загальним правилом, пріоритетними є норми спеціального законодавства, а трудове законодавство підлягає застосуванню у випадках, коли нормами спеціального законодавства не врегульовано спірні правовідносини або коли про це йдеться в спеціальному законі. Разом з тим, з огляду на особливий статус судді, правове регулювання організації праці суддів визначається приписами Закону України «Про судоустрій і статус суддів», зокрема статтею 125 вказаного Закону, а не положеннями КЗпП України.

34. З огляду на викладене, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що відповідач правомірно, згідно з пунктом 4 частини 1 статті 24 Закону України "Про судоустрій та статус суддів" та на підставі рішення Вищої ради правосуддя №1254/0/15-18 від 24 квітня 2018 року прийняв наказ №02-12/80 від 04 травня 2018 року, яким ОСОБА_1 відраховано зі штату Червонозаводського районного суду.

35. Враховуючи наведене, Верховний Суд не встановив неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень і погоджується з висновками судів першої та апеляційної інстанції у справі.

36. Згідно статті 350 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

37. З урахуванням викладеного, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що судами першої і апеляційної інстанцій ухвалені законні і обґрунтовані рішення, з дотриманням норм матеріального та процесуального права. А тому, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні.

СУДОВІ ВИТРАТИ
38. З огляду на результат касаційного розгляду у справі судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без задоволення.  
2. Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 07 лютого 2019 року та постанову Другого апеляційного адміністративного суду від 28 травня 2019 року - залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................
О. В. Калашнікова
М.В. Білак
О.А. Губська
Судді Верховного Суду