ПОСТАНОВА
Іменем України

12 листопада 2019 року 
Київ
справа №818/1430/17
адміністративне провадження №К/9901/24190/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:

головуючого - Шишова О.О., 
суддів: Дашутіна І.В., Яковенко М.М., 

розглянув у порядку письмового провадження в касаційній інстанції справу 
за позовом  ОСОБА_1 до Міністерства соціальної політики України про визнання бездіяльності протиправною та стягнення моральної шкоди, провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою  ОСОБА_1 на постанову Сумського окружного адміністративного суду від 15.11.2017, прийняту у складі колегії суддів: Соп`яненка О.В. (головуючий), Бондаря С.О., Соколова В.М., та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 17.01.2018, прийняту у складі колегії суддів: Бондара В.О. (головуючий), Калиновського В.А., Кононенко З.О.
І. Суть спору
1. У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до Сумського окружного адміністративного суду з позовом до Міністерства соціальної політики України, в якому просив суд: 
1.1. - визнати протиправною бездіяльність Міністерства соціальної політики України при розгляді заяви ОСОБА_1 від 24.07.2017 року;
1.2. - стягнути з Міністерства соціальної політики України грошові кошти в рахунок компенсації моральної шкоди у розмірі 5000,00 грн;
2. Позовні вимоги мотивовані тим, що ОСОБА_1 24.07.2017 направив відповідачу заяву, в якій просив вирішити питання виплати йому щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня відповідно до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту». Всупереч вимог Закону України «Про звернення громадян» відповідь надана не керівником органу, який звернення отримав; строки розгляду заяви було порушено; не роз`яснено порядок оскарження відповіді на звернення. Такими неправомірними діями відповідача йому завдано психологічні страждання, що призвело до порушення нормальних життєвих зв`язків. Просить визнати протиправною бездіяльність відповідача при розгляді його заяви та стягнути моральну шкоду в сумі 5 000 грн.І
І. Установлені судами фактичні обставини справи
3. Судами попередніх інстанцій установлено, що 24.07.2017 позивач звернувся до Міністерства соціальної політики України з заявою про отримання щорічної одноразової грошової допомоги до 5 травня у відповідності до Закону України «Про статус ветеранів війни, гарантії їх соціального захисту» за 2017 рік.
4. Згідно пояснень відповідача вказане звернення він отримав 31.07.2017.
5. Листом від 29.08.2017 №733/0/167-17/401 позивачу надано відповідь за підписом начальника відділу соціальної адаптації учасників АТО та військовослужбовців звільнених у запас або відставку управління у справах ветеранів та учасників антитерористичної операції Мінсоцполітики.
6. З копії конверту вбачається, що відповідь надіслана позивачу 09.09.2017.
7. Уважаючи бездіяльність Міністерства соціальної політики України при розгляді заяви від 24.07.2017 протиправною ОСОБА_1 звернувся до суду за захистом своїх прав.
ІІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
8. Сумський окружний адміністративний суд постановою від 15.11.2017, залишеною без змін постановою Харківського апеляційного адміністративного суду від 17.01.2018, позовні вимоги задовольнив частково. Визнав протиправною бездіяльність Міністерства соціальної політики України при розгляді заяви ОСОБА_1 від 24.07.2017. У задоволенні решти позовних вимог відмовив.
9. Рішення судів мотивовані тим, що Міністерство соціальної політики України, як суб`єкт владних повноважень, не виконало покладеного на нього обов`язку щодо доказування правомірності дій при розгляді заяви ОСОБА_1 . Разом з тим, відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди, суди попередніх інстанцій виходили із того, що позивачем не надано обґрунтованих пояснень та відповідних документальних доказів з приводу того, в чому саме полягає моральна шкода, завдана, на його думку, протиправною бездіяльністю суб`єкта владних повноважень або іншим порушенням його прав, свобод та інтересів суб`єктом публічно-правових відносин, та не наведено існування причинного зв`язку між завданою шкодою та конкретними неправомірними діями відповідача.
IV. Касаційне оскарження
10. Касаційна скарга обґрунтована тим, що рішення судів першої та апеляційної інстанцій в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення моральної шкоди прийняті з порушенням норм матеріального та процесуального права, а тому підлягають скасуванню.
11. Позивач серед іншого зазначає, що відповідно до статті 25 Закону України «Про звернення громадян» громадянину на його вимогу і в порядку, встановленому чинним законодавством, можуть бути відшкодовані моральні збитки, завдані неправомірними діями або рішеннями органу чи посадової особи при розгляді скарги. Розмір відшкодування моральних (немайнових) збитків у грошовому виразі визначається судом. Судами першої та апеляційної інстанцій визнано протиправною бездіяльність відповідача щодо розгляду звернення позивача, а тому, на думку, ОСОБА_1 суди повинні були стягнути моральну шкоду. Неправомірними діями Міністерства соціальної політики України були завдані позивачу моральні страждання та психологічні переживання, що призвело до неможливості відновити попереднє положення, а також статус представника державного органу виконавчої влади.
12. У відзиві на касаційну скаргу відповідач зазначає, що посилання позивача на моральні страждання та психологічні переживання є необґрунтованими, оскільки позивачем не доведено протиправної поведінки органу державної влади та причинного зв`язку між такою поведінкою і заподіяною шкодою.
V. Релевантні джерела права й акти їх застосування
13. Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
14. Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
15. Відповідно до статті 56 Конституції України кожен має право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної чи моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.
16. Згідно із статтею 20 Закону України від 02.10.1996 №393/96-ВР «Про звернення громадян» (далі - Закон №393/96-ВР) звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів. 
17. На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну.
18. Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.
19. Відповідно до статті 25 Закону №393/96-ВР у разі задоволення скарги орган або посадова особа, які прийняли неправомірне рішення щодо звернення громадянина, відшкодовують йому завдані матеріальні збитки, пов`язані з поданням і розглядом скарги, обгрунтовані витрати, понесені у зв`язку з виїздом для розгляду скарги на вимогу відповідного органу, і втрачений за цей час заробіток. Спори про стягнення витрат розглядаються в судовому порядку. 
20. Громадянину на його вимогу і в порядку, встановленому чинним законодавством, можуть бути відшкодовані моральні збитки, завдані неправомірними діями або рішеннями органу чи посадової особи при розгляді скарги. Розмір відшкодування моральних (немайнових) збитків у грошовому виразі визначається судом.
21. Відповідно до частин першої-другої статті 23 Цивільного кодексу України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
22. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
23. Шкода, завдана фізичній або юридичній особі незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю посадової або службової особи органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування при здійсненні нею своїх повноважень, відшкодовується державою, Автономною Республікою Крим або органом місцевого самоврядування незалежно від вини цієї особи (стаття 1174 Цивільного кодексу України).
VI. Позиція Верховного Суду
24. Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з такого.
25. За приписами пункту 3 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди», під моральною шкодою слід розуміти втрати немайнового характеру внаслідок моральних чи фізичних страждань, або інших негативних явищ, заподіяних фізичній чи юридичній особі незаконними діями або бездіяльністю інших осіб.
26. Моральна шкода може полягати, зокрема: у приниженні честі, гідності, престижу або ділової репутації, моральних переживаннях у зв`язку з ушкодженням здоров`я, у порушенні права власності (в тому числі інтелектуальної), прав, наданих споживачам, інших цивільних прав, у зв`язку з незаконним перебуванням під слідством і судом, у порушенні нормальних життєвих зв`язків через неможливість продовження активного громадського життя, порушенні стосунків з оточуючими людьми, при настанні інших негативних наслідків.
27. Разом з тим, позивач повинен довести факт заподіяння йому моральної шкоди. 
28. Колегія суддів уважає за необхідне звернути увагу на те, що першочерговим завданням судочинства є захист порушених прав та свобод людини, які визнаються найвищою цінністю. З цією метою сторонам забезпечується рівність та свобода у наданні суду доказів, що підтверджують заявлені ними вимоги.
29. Обов`язок доказування в адміністративному процесі встановлений статтею 71 КАС України, відповідно до якого кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення.
30. Отже, у справах про відшкодування моральної шкоди обов`язок доказування покладається на особу, яка заявляє вимогу про відшкодування такої шкоди. Доказами, які дозволять суду встановити наявність моральної шкоди, її характер та обсяг, в даному випадку можуть бути, зокрема, довідки з медичних установ, виписки з історії хвороби, чеки за оплату медичної допомоги та придбання ліків, тощо. 
31. Подібні висновки містяться в постанові Верховного Суду від 25.04.2019 у справі № 818/1429/17.
32. Оскільки позивачем не надано належних та допустимих доказів на підтвердження понесення моральної шкоди, суди першої та апеляційної інстанцій правильно відмовили ОСОБА_1 у задоволенні позовної вимоги про стягнення з відповідача моральної шкоди у розмірі 5000 грн.
33. З урахуванням викладеного, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що судами першої та апеляційної інстанцій винесені законні і обґрунтовані рішення, постановлені з дотриманням норм матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваних судових рішень відсутні. 
34. Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
VII. Судові витрати
35. З огляду на результат касаційного розгляду судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд
п о с т а н о в и в :
1. Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
2. Постанову Сумського окружного адміністративного суду від 15 листопада 2017 року та постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 17 січня 2018 року у справі № 818/1430/17 залишити без змін.

Головуючий                                                                                              О.О. Шишов
Судді                                                                                                           І.В. Дашутін
                                                                                                                   М.М. Яковенко