Постанова 
Іменем України
 
23 жовтня 2019 року
м. Київ
 
справа № 629/4238/15-ц
провадження № 61-28558св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф., 
Шиповича В. В. (суддя-доповідач),
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
відповідачі: державна установа «Харківський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України», директор державної установи «Харківський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України» Махота Любов Степанівна, завідувач Лозівської філії державної установи «Харківський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України» Ткаченко Віктор Іванович, 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - лікар з гігієни харчування Лозівської філії державної установи «Харківський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України» ОСОБА_5,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області, у складі судді Шевцова О. А., від 15 лютого 2017 року, додаткове рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області, у складі судді Шевцова О. А., від 11 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області, у складі колегії суддів: Карімової Л. В., Бурлака І. В., Яцини В. Б., від 29 червня 2017 року,
 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2015 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до державної установи «Харківський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» (далі - ДУ «ХОЛЦ ДСЕС України»), назву якої було змінено на державну установу «Харківський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України» (далі - ДУ «ХОЛЦ МОЗ України»), директора ДУ «ХОЛЦ МОЗ України» Махоти Л. С., завідувача Лозівської філії державної установи «Харківський обласний лабораторний центр Міністерства охорони здоров`я України» (далі - ЛФ ДУ «ХОЛЦ МОЗ України») Ткаченко В. І. про визнання дій неправомірними та незаконними, визнання недійсним, нечинним та скасування наказу про прийняття на роботу, зобов`язання прийняти на роботу, стягнення середнього заробітку за час вимушеного прогулу та моральної шкоди за дискримінацію та упереджене ставлення.
Позовна заява, з урахуванням заяви про уточнення підстав позову, мотивована тим, що їй стало відомо, що в Лозівській міжрайонній філії Державної установи «Харківський обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України» (далі - ЛМФ ДУ «Харківський ОЛЦ ДСЕС України») з 01 липня 2015 року звільняється посада лікаря з гігієни харчування. 
26 червня 2015 року вона надіслала факсимільним зв`язком на адресу 
ДУ «ХОЛЦ ДСЕС України» заяву про прийом на роботу до 
ЛМФ ДУ «Харківський ОЛЦ ДСЕС України», в якій просила прийняти її на роботу після звільнення лікаря з гігієни харчування ОСОБА_3 , повідомила про свої кваліфікаційні вимоги та соціальні гарантії, в тому числі про статус одинокої матері, яка виховує двох дітей до чотирнадцяти років та дитину - інваліда. В цей же день направила на адресу ДУ «ХОЛЦ ДСЕС України» заяву про прийом на роботу, разом з документами, що підтверджують її кваліфікацію, трудовий стаж за фахом та соціальні пільги, які були отримані ДУ «ХОЛЦ ДСЕС України» 30 червня 2015 року.
01 липня 2015 року прибула в ДУ «ХОЛЦ ДСЕС України», щоб укласти трудовий договір, але до керівництва установи та до відділу кадрів її не пропустили.
21 липня 2015 року, позивач отримала лист від 08 липня 2015 року 
№ 2.0/5126 «Про розгляд заяви» за підписом директора ДУ «ХОЛЦ ДСЕС України» Махоти Л. С. , яким було повідомлено, що вакантних посад, які відповідають її кваліфікаційним вимогам в ЛМФ ДУ «ХОЛЦ ДСЕС України» немає.
Натомість, у липні 2015 року, з порушенням порядку прийому на роботу за спеціалізацією «Гігієна харчування», до Лозівської МФ ДУ «ХОЛЦ ДСЕС України» було прийнято на роботу ОСОБА_5 .
Вважала, що ОСОБА_5 прийнято на дану посаду з підстав упередженого ставлення до позивача з боку керівника ЛМФ ДУ «ХОЛЦ ДСЕСУ» Ткаченко В. І. , який не хотів, щоб позивач працювала під його керівництвом, про що повідомив адміністрацію ДУ «ХОЛЦ ДСЕС України».
Вказує на те, що вона має соціальну перевагу перед ОСОБА_5 у працевлаштуванні, посилаючись на приписи Конституції України, норми 
статей 22, 184 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України), а також на те, що вона зі своїми кваліфікаційними характеристиками та стажем роботи може працювати на будь-якій посаді ЛМФ ДУ «Харківський ОЛЦ ДСС України».
Посилаючись на зазначені обставини просила суд:
1.     Визнати неправомірними та незаконними дії ДУ «ХОЛЦ МОЗ України»:
- щодо порушення порядку прийняття на роботу ОСОБА_5 з 01 липня 2015 року на посаду лікаря з гігієни харчування відділення організації санітарно-гігієнічних досліджень ЛМФ ДУ «ХОЛЦ ДСЕС України» в порядку переведення з Головного управління Держсанепідслужби у Харківській області (далі - ГУ ДСЕС у Харківській області);
- щодо необґрунтованої відмови їй у прийнятті на роботу, як громадянину України, працівнику, лікарю-фахівцю з відповідними освітньо-кваліфікаційними характеристиками, одинокій багатодітній матері;
- щодо не розгляду її заяви про прийом на роботу від 26 червня 2015 року на посаду лікаря з гігієни харчування ЛМФ ДУ «Харківський ОЛЦ ДСЕС України»;
- щодо не розгляду її кандидатури як фахівця з відповідними освітньо-кваліфікаційними характеристиками на зайняття посади лікаря з гігієни харчування;
- щодо не розгляду питання про її працевлаштування на посаду лікаря з гігієни харчування ЛМФ ДУ «ХОЛЦ ДСЕС України» з 01 липня 2015 року;
- щодо її дискримінації як громадянина України, працівника, лікаря-фахівця з відповідними освітньо-кваліфікаційними характеристиками;
- щодо утиску та такої поведінки, що створює напружену, ворожу, образливу, зневажливу атмосферу щодо неї;
- щодо упередженого ставлення до неї, як до громадянина України, працівника, лікаря-фахівця з відповідними освітньо-кваліфікаційними характеристиками, одинокої багатодітної матері, на утриманні якої двоє дітей до чотирнадцяти років та дитина з особливими потребами (інвалід);
- щодо сприяння працевлаштуванню ОСОБА_5 з 01 липня 2015 року на посаду лікаря з гігієни харчування відділення організації санітарно-гігієнічних досліджень ЛМФ ДУ «ХОЛЦ ДСЕС України»;
- щодо надання переваги у працевлаштуванні ОСОБА_5 з 01 липня 
2015 року на посаду лікаря з гігієни харчування відділення організації санітарно-гігієнічних досліджень ЛМФ ДУ «ХОЛЦ ДСЕС України».
2.     Визнати неправомірними та незаконними дії директора ДУ «ХОЛЦ МОЗ України» Махоти Л. С. :
- щодо надання переваги у працевлаштуванні ОСОБА_5 з 01 липня 
2015 року на посаду лікаря з гігієни харчування відділення організації санітарно-гігієнічних досліджень ЛМФ ДУ «Харківський ОЛЦ ДСС України»;
- щодо незаконної, необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу позивачу як одинокій багатодітній матері, дискримінації, утиску, упередженому ставленні до одинокої багатодітної матері, на утриманні якої двоє дітей до чотирнадцяти років та дитина з особливими потребами (інвалід);
- щодо незаконної, необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу позивачу як громадянину України, працівнику, лікарю-фахівцю з відповідними освітньо-кваліфікаційними характеристиками, дискримінації, утиску, упередженому ставленні до позивача як громадянину України, працівнику, лікарю-фахівцю з відповідними освітньо-кваліфікаційними характеристиками.
3.     Визнати неправомірними та незаконними дії завідувача 
ЛМФ ДУ «Харківський ОЛЦ ДСЕС України» Ткаченко В. І. :
- щодо сприяння у працевлаштуванні ОСОБА_5 з 01 липня 2015 року на посаду лікаря з гігієни харчування відділення організації санітарно-гігієнічних досліджень ЛМФ ДУ «Харківський ОЛЦ ДСС України»;
- щодо пособництва у дискримінації, утиску, упередженому ставленні до позивача як до одинокої багатодітної матері, на утриманні якої двоє дітей до чотирнадцяти років та дитина з особливими потребами (інвалід);
- щодо дискримінації, утиску, упередженому ставленні до позивача як громадянина України, працівника, лікаря-фахівця з відповідними освітньо-кваліфікаційними характеристиками.
4.     Визнати незаконним, недійсним, нечинним наказ ДУ «ХОЛЦ МОЗ України»
№ 350-о від 30 червня 2014 року «Про прийняття на роботу» ОСОБА_5 з 01 липня 2015 року на посаду лікаря з гігієни харчування відділення організації санітарно-гігієнічних досліджень ЛМФ ДУ «Харківський ОЛЦ ДСЕС України» в порядку переведення з Головного Управління Держсанепідслужби у Харківській області; 
5.     Зобов`язати відповідача скасувати наказ № 350-о від 30 червня 2014 року «Про прийняття на роботу» ОСОБА_5 з 01 липня 
2015 року на посаду лікаря з гігієни харчування відділення організації санітарно-гігієнічних досліджень ЛМФ ДУ «Харківський ОЛЦ ДСЕС України» в порядку переведення з Головного Управління Держсанепідслужби у Харківській області; 
6.     Зобов`язати відповідача прийняти на роботу позивача на посаду лікаря з гігієни харчування ЛМФ ДУ «Харківський ОЛЦ ДСЕС України» згідно її заяви від 26 червня 2015 року; 
7.     Стягнути з відповідача середній заробіток за час вимушеного прогулу 
з 01 липня 2015 року по день винесення рішення суду за цим позовом, виходячи з офіційного посадового окладу та розрахунків наданих відповідачем; 
8.     Зобов`язати відповідачів відшкодувати позивачу моральну шкоду в розмірі 200 000 грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Справа переглядалася судами неодноразово.
Останнім рішенням Лозівського міськрайонного суду Харківської області 
від 15 лютого 2017 року, з урахуванням додаткового рішення цього ж суду 
від 11 квітня 2017 року, у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 відмовлено. 
Ухвалюючи рішення про відмову в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив із того, що при розгляді заяви позивача від 26 червня 2015 року 
ДУ «ХОЛЦ МОЗ України» діяла з дотриманням вимог чинного законодавства, дії відповідача не мали ознак дискримінації, утиску або упередженого ставлення до позивача. 
Прийняття на роботу ОСОБА_5 було здійснене без порушень вимог чинного законодавства, в порядку передбаченому КЗпП України та нормативних актів, які регулюють діяльність ДУ «ХОЛЦ МОЗ України».
Керівник ДУ «ХОЛЦ ДСЕСУ» мав право на власний розсуд, з урахуванням норм чинного законодавства та наданих повноважень, вирішити питання щодо призначення працівника на вакантну посаду. Відмова у прийнятті на роботу ОСОБА_1 , з урахуванням надання попередньої згоди про призначення ОСОБА_5 на посаду в порядку переведення з іншої установи, була правомірно обґрунтована відсутністю вакантних посад в ЛМФ ДУ «ХОЛЦ ДСЕС України». 
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції
Ухвалою Апеляційного суду Харківської області від 29 червня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, а рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 15 лютого 2017 року та додаткове рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 11 квітня 2017 року залишено без змін.
Колегія суддів погодилася з висновком суду першої інстанції щодо відсутності підстав для визнання незаконними дій відповідачів, оскільки ОСОБА_5 прийнята на посаду раніше, ніж ОСОБА_1 звернулась із заявою про прийняття на роботу.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить скасувати рішення судів попередніх інстанцій, а справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 21 серпня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 і витребувано матеріали цивільної справи № 629/4238/15-ц з місцевого суду. 
Статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набув чинності 15 грудня 2017 року, визначено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду.
04 червня 2019 року на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Верховного Суду справу № 629/4238/15-ц передано судді-доповідачеві.
Ухвалою Верховного Суду від 10 жовтня 2019 року справу призначено до розгляду у складі колегії із п`яти суддів в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що суди попередніх інстанцій позбавили її права доказування, порушивши принцип процесуального рівноправ`я. Суд першої інстанції не витребував документи (інформацію), що є доказами у справі та які вона мала використати.
Суд першої інстанції розглянув справу односторонньо, в якості доказів приймав пояснення відповідачів та третьої особи, які неодноразово відмовлялися від допиту у якості свідків. 
При цьому, судами не взято до уваги її пояснення, як свідка та неправильно застосовано положення статей 22, 184 КЗпП України.
Суди попередніх інстанцій не дослідили та не надали належної оцінки заяві ОСОБА_5 від 25 червня 2015 року та правомірності її погодження керівництвом ДУ «ХОЛЦ МОЗ України».
Не були досліджено підстави постановлення судом першої інстанції ухвали про поновлення судового розгляду.
ДУ «ХОЛЦ МОЗ України» порушило порядок переведення ОСОБА_5 
Недоведеним є перебування ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_1 в місті Харкові у службових цілях, без оформлення відрядження, що унеможливлює подачу нею 25 червня 2015 року заяви про прийняття на роботу.
Стверджує, що на момент розгляду її заяви від 26 червня 2015 року та заяви ОСОБА_5 роботодавець не мав зобов`язань перед останньою щодо прийняття її на роботу в порядку переведення у вказаний в документі термін, бо такого документу як лист-запит (запрошення) від юридичної особи не існувало. Крім того, начальник Головного управління Держсанепідслужби у Харківської області не надавав згоди на припинення зі ОСОБА_5 трудового договору.
Встановивши і зазначивши в рішенні, що 01 липня 2015 року позивача безпідставно не пропустили до відділу кадрів установи, суди не визнали ці дії протиправними та незаконними.
Наполягає на тому, що 01 липня 2015 року на ЛМФ ДУ «ХОЛЦ ДСЕС України» з`явилася вакантна посада і в наявності було дві заяви про прийом на роботу: одна від неї - спеціаліста вищої кваліфікаційної категорії, одинокої багатодітної матері, друга - від особи, якій на момент прийняття на роботу вже була призначена пенсія. Отже відносно неї мала місце прихована дискримінація з боку керівництва ДУ «ХОЛЦ МОЗ України».
Судами не враховано, що вона є особою працездатного віку, з трьома дітьми, двоє з яких малолітні, один - з обмеженими можливостями, залишилася без роботи в період ліквідації підприємства - ДЗ " Лозівська ЛСЕС на Південній залізниці", майно якого передано за актом прийому передачі до 
ДУ "Харківській обласний лабораторний центр Держсанепідслужби України" і знаходиться на його балансі.
Судові витрати не повинні компенсуватися за рахунок держави, а мають бути стягнуті з відповідачів.
Доводи осіб, які подали відзив (заперечення) на касаційну скаргу
В письмових запереченнях відповідачі: ДУ «ХОЛЦ МОЗ України», завідувач ЛМФ ДУ «ХОЛЦ МОЗ України» Ткаченко В. І. та третя особа - лікар з гігієни харчування ЛМФ ДУ «ХОЛЦ МОЗ України» ОСОБА_5, посилаючись на законність та обґрунтованість рішень судів першої та апеляційної інстанцій, просили касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін. 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судами встановлено, що 22 червня 2015 року лікар з гігієни харчування відділення організації санітарно-гігієнічних досліджень ЛМФ ДУ «ХОЛЦ ДСЕСУ» ОСОБА_3 подав заяву про звільнення із займаної посади за угодою сторін 30 червня 2015 року.
25 червня 2015 року ОСОБА_5 подано заяву до ГУ ДСЕС у Харківській областіпро звільнення її із займаної посади заступника начальника відділу санітарного нагляду Лозівського міжрайонного управління Головного управління Держсанепідслужби у Харківській області 30 червня 2015 року, в порядку переведення до ДУ «ХОЛЦ ДСЕС України», яка була погоджена директором ДУ «ХОЛЦ ДСЕС України» Махотою Л. С . 25 червня 2015 року. 
В цей же день, ОСОБА_5 написала заяву до ДУ «ХОЛЦ ДСЕС України» про прийняття її на посаду лікаря з гігієни харчування відділення організації санітарно-гігієнічних досліджень ЛМФ ДУ «ХОЛЦ ДСЕС України», в порядку переведення з ГУ ДСЕС у Харківській області, з 01 липня 2015 року.
Наказом ГУ ДСЕС у Харківській областівід 26 червня 2015 року № 248-о ОСОБА_5 звільнено з посади заступника начальника відділу санітарного нагляду Лозівського міжрайонного управління Головного управління Держсанепідслужби у Харківській області з 30 червня 2015 року, у порядку переведення до ДУ «ХОЛЦ ДСЕС України», згідно пункту 5 
статті 36 КЗпП України.
26 червня 2015 року ОСОБА_1 направила до ДУ «ХОЛЦ ДСЕС України» факсимільним зв`язком заяву про прийняття її на роботу лікарем з гігієни харчування ЛМФ ДУ «ХОЛЦ МОЗ України» після звільнення лікаря з гігієни харчування ОСОБА_3 , зазначивши періоди навчання та роботи, а також соціальні гарантії.
В цей же день, позивачем поштовим зв`язком направлено заяву аналогічного змісту з переліком додатків, яка отримана ДУ «ХОЛЦ ДСЕС України» 
30 червня 2015 року.
Наказом від 30 червня 2015 року № 345-о ОСОБА_3 , лікаря з гігієни харчування відділення організації санітарно-гігієнічних досліджень 
ЛМФ ДУ «ХОЛЦ ДСЕС України», звільнено з займаної посади 30 червня 
2016 року за угодою сторін, на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України. 
В цей же день, згідно наказу № 350-о із 01 липня 2015 року прийнято на роботу ОСОБА_5 на посаду лікаря з гігієни харчування відділення організації санітарно-гігієнічних досліджень ЛМФ ДУ «ХОЛЦ ДСЕС України» в порядку переведення з Головного управління Держсанепідслужби у Харківській області. 
Листом ДУ «ХОЛЦ ДСЕС України» від 08 липня 2015 року № 2.0/5126 позивачу повідомлено на її заяву від 26 червня 2015 року, що на теперішній час вакантних посад, які відповідають її кваліфікаційним вимогам в ЛМФ ДУ «ХОЛЦ ДСЕС України» немає.
Також судами встановлено, що станом на 01 січня 2015 року, 01 вересня 
2015 року, 01 грудня 2015 року та 01 січня 2016 року вакантні лікарські посади в ЛМФ ДУ «ХОЛЦ ДСЕС України» відсутні.
Наказом ДУ «ХОЛЦ ДСЕС України» від 10 червня 2014 року № 54 затверджено графік особистого прийому громадян керівництвом ДУ «ХОЛЦ ДСЕС України», завідувачами філій та відділень лабораторних досліджень в районах та містах, відповідно до якого директор ДУ «ХОЛЦ ДСЕС України» здійснює особистий прийом громадян щоп`ятниці з 11 до 13 години.
Відповідно витягу з протоколу оперативної наради від 06 березня 2015 року, правил влаштування і безпеки роботи в лабораторіях мікробіологічного профілю, свідоцтв про атестацію та дозволів на роботу із збудниками 
ІІ, ІІІ-ІV груп патогенності ДУ «ХОЛЦ ДСЕС України» було вжито заходи посилення пропускного режиму.
01 липня 2016 року ОСОБА_1 відмовлено у пропуску на територію 
ДУ «ХОЛЦ ДСЕС України».
Махота Л. С. призначена на посаду директора ДУ «ХОЛЦ ДСЕС України» на умовах контракту № 25 від 05 червня 2013 року та додаткової угоди № 1 до нього від 05 червня 2013 року. 
Відповідно до статуту ДУ «ХОЛЦ ДСЕС України до повноважень директора
ДУ «ХОЛЦ ДСЕС України» належать, в тому числі повноваження щодо призначення на посаду та звільнення з посад працівників, в порядку передбаченому законодавством України та контрактом, забезпечення раціонального добору та розстановки кадрів, видання наказів, розпоряджень.
Пунктами 6, 8 Правил внутрішнього трудового розпорядку для працівників 
ДУ «ХОЛЦ ДСЕС України», затверджених 25 червня 2013 року визначено, що працівники реалізують право на працю шляхом укладання трудового договору, який оформлюється наказом директора про зарахування працівника на роботу.
Згідно посадової інструкції завідувача філії ДУ «ХОЛЦ ДСЕС України» останній надає пропозиції щодо раціонального добору та розстановки кадрів філії, пропонує кандидатури на призначення та звільнення з посад працівників філії.
Під час судового розгляду судами досліджені посадова інструкція лікаря з гігієни харчування відділення організації санітарно-гігієнічних досліджень 
ДУ «ХОЛЦ ДСЕС України», а також документи, які посвідчують кваліфікацію ОСОБА_5 
Позивач у період з 03 березня по 12 жовтня 2016 року, неодноразово зверталася до відповідача щодо прийняття її на роботу до ЛМФ ДУ «ХОЛЦ ДСЕС України», але отримувала відповіді про відсутність відповідних вакансій.
Позиція Верховного Суду
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до статті 213 ЦПК України (в редакції, що діяла на час ухвалення оскаржуваних судових рішень) рішення суду повинно бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, яким суд, виконавши всі вимоги цивільного судочинства, вирішив справу згідно із законом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на основі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Закон України «Про засади запобігання та протидії дискримінації в Україні» (далі - Закон № 5207-ІV) визначає організаційно-правові засади запобігання та протидії дискримінації з метою забезпечення рівних можливостей щодо реалізації прав і свобод людини та громадянина.
Згідно зі статтею 14 Закону Закон № 5207-ІV, - особа, яка вважає, що стосовно неї виникла дискримінація, має право звернутися із скаргою до державних органів, органів влади Автономної Республіки Крим, органів місцевого самоврядування та їх посадових осіб, Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини та/або до суду в порядку, визначеному законом. Реалізація зазначеного права не може бути підставою для упередженого ставлення, а також не може спричиняти жодних негативних наслідків для особи, яка скористалася таким правом, та інших осіб.
За змістом статті 2-1 КЗпП України забороняється будь-яка дискримінація у сфері праці, зокрема порушення принципу рівності прав і можливостей, пряме або непряме обмеження прав працівників залежно від раси, кольору шкіри, політичних, релігійних та інших переконань, статі, гендерної ідентичності, сексуальної орієнтації, етнічного, соціального та іноземного походження, віку, стану здоров`я, інвалідності, підозри чи наявності захворювання на ВІЛ/СНІД, сімейного та майнового стану, сімейних обов`язків, місця проживання, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, участі у страйку, звернення або наміру звернення до суду чи інших органів за захистом своїх прав або надання підтримки іншим працівникам у захисті їх прав, за мовними або іншими ознаками, не пов`язаними з характером роботи або умовами її виконання.
Однією з гарантій забезпечення права громадян на працю є передбачений у статті 5-1 КЗпП України правовий захист від необґрунтованої відмови у прийнятті на роботу і незаконного звільнення, а також сприяння у збереженні роботи.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 24 КЗпП України трудовий договір укладається, як правило, в письмовій формі. Додержання письмової форми є обов`язковим при укладенні трудового договору з фізичною особою.
При укладенні трудового договору громадянин зобов`язаний подати паспорт або інший документ, що посвідчує особу, трудову книжку, а у випадках, передбачених законодавством, - також документ про освіту (спеціальність, кваліфікацію), про стан здоров`я та інші документи (частина друга 
статті 24 КЗпП України).
Працівник не може бути допущений до роботи без укладення трудового договору, оформленого наказом чи розпорядженням власника або уповноваженого ним органу, та повідомлення центрального органу виконавчої влади з питань забезпечення формування та реалізації державної політики з адміністрування єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування про прийняття працівника на роботу в порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Особі, запрошеній на роботу в порядку переведення з іншого підприємства, установи, організації за погодженням між керівниками підприємств, установ, організацій, не може бути відмовлено в укладенні трудового договору.
Згідно статті 22 КЗпП України забороняється необґрунтована відмова у прийнятті на роботу.
Відповідно до Конституції України будь-яке пряме або непряме обмеження прав чи встановлення прямих або непрямих переваг при укладенні, зміні та припиненні трудового договору залежно від походження, соціального і майнового стану, расової та національної приналежності, статі, мови, політичних поглядів, релігійних переконань, членства у професійній спілці чи іншому об`єднанні громадян, роду і характеру занять, місця проживання не допускається.
Вимоги щодо віку, рівня освіти, стану здоров`я працівника можуть встановлюватись законодавством України.
Забороняється відмовляти жінкам у прийнятті на роботу і знижувати їм заробітну плату з мотивів, пов`язаних з вагітністю або наявністю дітей віком до трьох років, а одиноким матерям - за наявністю дитини віком до чотирнадцяти років або дитини з інвалідністю.
При відмові у прийнятті на роботу зазначеним категоріям жінок власник або уповноважений ним орган зобов`язані повідомляти їм причини відмови у письмовій формі. Відмову у прийнятті на роботу може бути оскаржено у судовому порядку (частини перша, друга статті 184 КЗпП України).
Відповідно до пункту 5 статті 36 КЗпП України підставами припинення трудового договору є переведення працівника, за його згодою, на інше підприємство, в установу, організацію або перехід на виборну посаду.
Верховний Суд погоджується із висновками судів попередніх інстанцій про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог. 
Так, заява ОСОБА_1 про прийняття її на посаду лікаря з гігієни харчування з переліком документів згідно статті 24 КЗпП України на адресу ЛМФ ДУ «ХОЛЦ ДСЕС України» надійшла після прийняття рішення про переведення ОСОБА_5 на відповідну посаду за погодженням між керівниками відповідних установ, а тому місцевий суд з яким погодився суд апеляційної інстанції, дійшов вірного висновку про відмову у задоволенні позову.
Колегія суддів враховує, що заяви ОСОБА_5 від 25 червня 2015 року про звільнення з посади заступника начальника відділу санітарного нагляду Лозівського міжрайонного Управління Головного управління Держсанепідемслужби у Харківській області та про прийняття на посаду лікаря з гігієни харчування ЛМФ ДУ «ХОЛЦ ДСЕС України» в порядку переведення 25 червня 2015 року були погоджені в установленому законом порядку.
Судами достовірно встановлено, що станом на 01 січня 2015 року, 01 вересня 2015 року, 01 грудня 2015 року та 01 січня 2016 року вакантні лікарські посади в ЛМФ ДУ «ХОЛЦ ДСЕС України» були відсутні.
Колегія суддів вважає вірними висновки судів попередніх інстанцій про те, що згідно з частиною другою статті 60 ЦПК України 2004 року у справах про дискримінацію позивач зобов`язаний навести фактичні дані, які підтверджують, що дискримінація мала місце, а у разі наведення таких даних доказування їх відсутності покладається на відповідача, проте жодних доказів на підтвердження наявності ознак дискримінації в розумінні статті 2-1 КЗпП України позивачем не надано, а тому висновки судів попередніх інстанцій в цій частині є вірними також.
Клопотання ОСОБА_1 про витребування доказів від 15 квітня 2016 року, з урахуванням доповнень, та від 04 травня 2016 року були задоволені в повному обсязі ухвалами суду першої інстанції.
Доводи касаційної скарги є аналогічними доводам, викладеним в позовній заяві, з урахуванням уточнень, та апеляційній скарзі на рішення суду першої інстанції, не дають підстав для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального і процесуального права та зводяться до необхідності переоцінки доказів, що відповідно до положень статті 400 ЦПК України виходить за межі розгляду справи касаційним судом.
Європейський суд з прав людини неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення у справі Ruiz Torija v. Spain, серія A, № 303-A, §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною, більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх.
Судами правильно застосовано норми матеріального та процесуального права, зроблені обґрунтовані висновки про відмову у задоволенні позовних вимог на підставі належним чином оцінених доказів (стаття 212 ЦПК України у редакції, чинній на момент розгляду справи).
Згідно з статтею 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права. Не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань.
Наявність обставин, за яких відповідно до частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню, касаційним судом не встановлено.
Враховуючи наведене, встановивши відсутність підстав для скасування оскаржених судових рішень, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а оскаржені судові рішення - без змін.
Підстави для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у судах першої та апеляційної інстанцій, відсутні.
Керуючись статтями 400, 402, 409, 410, 416, 418, 419, 436 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 15 лютого 2017 року, додаткове рішення Лозівського міськрайонного суду Харківської області від 11 квітня 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Харківської області від 29 червня 2017 року залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Головуючий   Судді: | Є. В. Синельников   О. М. Осіян   Н. Ю. Сакара   С. Ф. Хопта   В. В. Шипович