Постанова
Іменем України 
 
07 листопада 2019  року
м. Київ
 
справа № 199/11105/13-ц
провадження № 61-15598св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Журавель В. І. (суддя-доповідач), Антоненко Н. О., Русинчука М. М.,   
 
учасники справи:
позивач - публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк»,
відповідач - ОСОБА_1 ,  
   
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу публічного акціонерного товариства комерційного банку      «ПриватБанк» на рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду                                         м. Дніпропетровська від 17 вересня 2014 року у складі судді Спаї В. В.   та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня                 2015 року у складі колегії суддів: Максюти Ж. І., Макарова М. О., Прозорової М. Л., 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2013 року публічне акціонерне товариство «Комерційний банк «ПриватБанк» (далі - ПАТ «КБ «ПриватБанк» або банк) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Свої вимоги обгрунтовувало тим, що 05 травня 2011 року між ним та   ОСОБА_2 укладено кредитний договір, за умовами якого позичальник отримав кредитні кошти в розмірі 20 000 грн, зі сплатою                12 % річних за користування кредитними коштами, зі строком повернення                 04 травня 2014 року. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер. 
Після смерті ОСОБА_3 спадкоємцем є ОСОБА_4 , яка проживала разом зі спадкодавцем до дня його смерті.
Станом на 10 березня 2012 року заборгованість позичальника перед банком становить 10 818,07 грн.
Позивач просив стягнути з ОСОБА_4 , як спадкоємця ОСОБА_3 ,   на свою користь заборгованість за кредитним договором.
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду                                              м. Дніпропетровська від 17 вересня 2014 року, залишеним без змін ухвалою апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня              2015 року, в задоволенні позовних вимог ПАТ КБ «ПриватБанк» відмовлено.
Суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, виходив із того, що після смерті ОСОБА_3 до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався, у тому числі й відповідач, спадкова справа не відкривалась, свідоцтво про право на спадщину не видавалося. Оскільки відповідач після смерті  ОСОБА_3 спадщину не прийняла, підстави для покладення на неї обов`язку задовольнити вимоги кредитора відсутні.   
Короткий зміст вимог касаційної скарги
Не погодившись з таким вирішенням спору, ПАТ «КБ «ПриватБанк» звернулося до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, у якій, посилаючись на неправильне застосування судами обох інстанцій норм матеріального і порушення норм процесуального права, просило скасувати оскаржувані судові рішення, справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга ПАТ «КБ «ПриватБанк» аргументована тим, що суди першої та апеляційної інстанцій не врахували, що вимоги кредитора підлягають задоволенню в межах вартості майна, одержаного в спадщину, не з`ясували всіх обставин щодо відкриття спадщини, чи наявне спадкове майно та яка його вартість.
Крім того, суди не з'ясували заборгованості спадкодавця за кредитним договором на час його смерті, яке майно отримала спадкоємець, яка його вартість та чи покриває вартість отриманого майна розмір заборгованості спадкодавця.
Відзив/заперечення на касаційну скаргу не надходили
Рух справи в суді касаційної інстанції
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 19 січня 2016 року відкрито касаційне провадження в справі за позовом ПАТ «КБ «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором та  витребувано зазначену справу з Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська.
Статтею 388 ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», який набрав чинності 15 грудня 2017 року, передбачено, що судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
У березні  2018 року вказану справу передано до Касаційного цивільного        суду в складі Верховного Суду на підставі підпункту 6 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України справу № 754/9769/16-ц.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що відповідно до укладеного 05 травня 2011 року між ПАТ «КБ «ПриватБанк» та ОСОБА_2 кредитного договору, останній отримав кредитні кошти у розмірі 20 000,00 грн зі сплатою 12 % річних та терміном повернення до 04 травня 2014 року.
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_3 помер, спадкова справа не відкривалась.
Згідно з розрахунком, наданим позивачем, заборгованість позичальника на дату його смерті перед банком становила 10 818,07 грн, що складається із заборгованості за кредитом - 10 417,46 грн, заборгованості за відсотками за користування кредитними коштами - 0,61 грн  та заборгованості з комісії - 400,00 грн.
05 червня 2012 року в порядку статті 1281 ЦК України ПАТ «КБ «Приватбанк» направило претензію кредитора до Четвертої Дніпропетровської державної нотаріальної контори, в якій просило включити кредиторські вимоги у спадкову масу та повідомити спадкоємців про наявність заборгованості перед банком.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Перевіривши доводи касаційної скарги та матеріали справи, колегія суддів дійшла висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги та скасування оскаржуваних судових рішень.
Суд перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених в суді першої інстанції.
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини першої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
Наведені в касаційній скарзі доводи не дають підстав для висновку про неправильне застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до статей 608, 1218, 1219 ЦК України у зв`язку зі смертю боржника припиняються ті зобов`язання, які нерозривно пов`язані з його особою і не можуть бути виконані особою, у той час як в результаті спадкування до спадкоємця переходять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцю на час відкриття спадщини й не припинилися унаслідок його смерті.
За змістом вищезазначених норм у разі смерті фізичної особи,     боржника за зобов`язанням у правовідносинах, що допускають   правонаступництво в порядку спадкування, обов`язки померлої особи   (боржника) за загальним правилом переходять до іншої особи - її спадкоємців; таким чином, відбувається передбачена законом заміна боржника у  зобов`язанні.   Вимоги кредитора спадкоємці зобов`язані задовольнити шляхом одноразового  платежу,  якщо домовленістю між спадкоємцями та кредитором інше не встановлено.
Згідно зі статтею 1218 ЦК України до складу спадщини входять усі права та обов`язки,  що  належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його  смерті.  Спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості  майна, одержаного у спадщину (стаття 1282 ЦК України).
Звертаючись до суду з позовом про стягнення з відповідача на користь  банку заборгованості за кредитним договором, ПАТ КБ «ПриватБанк» як на підставу своїх вимог посилалося на положення статей 259, 526, 527, 530, 608, 1218, 1219, 1220, 1221, 1223, 1268, 1270, 1281 ЦК України.  
Суд першої інстанції встановив, що після смерті ОСОБА_3 до нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини ніхто не звертався, у тому числі й відповідач, спадкова справа не відкривалась, свідоцтво про право на спадщину не видавалося.
Під час розгляду справи апеляційним судом встановлено, що за життя ОСОБА_3 належного йому на праві власності будь-якого рухомого чи нерухомого майна за останнім не зареєстровано, а отже за спадкодавцем не встановлено майна, на яке б могло виникнути право на спадщину. 
Виходячи зі встановлених, на підставі належних та допустимих доказів, поданих сторонами фактичних обставин, та з підстав, передбачених вищевказаними нормами матеріального права, суд першої інстанції, з яким погодився й апеляційний суд, встановивши, що відповідач після смерті ОСОБА_3 спадщину не приймала, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, оскільки передбачені законом підстави для стягнення з відповідача, як зі спадкоємця заборгованості за кредитним договором, укладеного між банком та ОСОБА_3 відсутні.    
Доводи касаційної скарги про те, щосуди першої та апеляційної інстанцій не врахували, що вимоги кредитора підлягають задоволенню в межах вартості майна, одержаного в спадщину, не з`ясували всіх обставин щодо відкриття спадщини та чи наявне спадкове майно та яка його вартість, колегія суддів відхиляє, оскільки суди встановили, що за спадкодавцем будь-якого рухомого чи нерухомого майна, належного йому за життя на праві власності, не зареєстровано. 
Інші доводи  касаційної скарги не спростовують встановлені у справі фактичні обставини та висновків судів першої та апеляційної інстанцій, обґрунтовано викладених у мотивувальній частині судових рішень, а зводяться до оцінки доказів та незгоди заявника з висновками судів щодо їх оцінки, а також містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судами, які їх спростували.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
За правилами статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та залишення без змін рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 вересня 2014 року та ухвали апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2015 року, оскільки судові рішення є законними та обґрунтованими.
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» залишити без задоволення.
Рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпропетровська від 17 вересня 2014 року та ухвалу апеляційного суду Дніпропетровської області від 20 жовтня 2015 року  залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та  оскарженню не підлягає.  
                                                                                
Судді:                                                                                      В.  І.  Журавель 

                                                                                                 Н. О. Антоненко

                                                                                                 М. М. Русинчук