ПОСТАНОВА
Іменем України

19 вересня 2019 року 
Київ
справа №815/1350/16
адміністративне провадження №К/9901/10676/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Білак М.В.,
суддів: Губської О.А., Калашнікової О.В.,

розглянувши в порядку письмового провадження справу 
за касаційною скаргою ОСОБА_1  
на постанову Одеського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2016 року (головуючий суддя -Іванов Е.А.)
та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 6 липня 2016 року (головуючий суддя - Вербицька Н.В., судді: Джабурія О.В., Крусян А.В.) 
у справі №815/1350/16
за позовом ОСОБА_1 
до Прокуратури Одеської області, 
третя особа: Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області, 
про визнання протиправними дій та стягнення невиплаченої заробітної плати.
I. РУХ СПРАВИ
1.          У березні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду з вказаним позовом, в якому просила: 
-          визнати протиправними дії відповідача щодо не нарахування та невиплати їй заробітної плати за період з 15 липня 2015 року по 1 березня 2016 року, відповідно до статті 81 Закону України від 14 жовтня 2014 року №1697-VII "Про прокуратуру" (далі - Закон №1697-VII);
-          стягнути з відповідача на її користь недоплачену заробітну плату, відповідно до частини третьої статті 81 Закону №1697-VII: за липень 2015 року - 19 250,20 грн, за серпень 2015 року - 37 389,29 грн, за вересень 2015 року - 42 990,07 грн, за жовтень 2005 року - 22 462,36 грн, за листопад 2015 року 54 324,74 грн., за грудень 2015 року - 57 856,52 грн, за січень 2016 року - 42 697,20 грн, за лютий 2016 року - 53 448,80 грн, а всього 330 462,18 грн; 
-          зобов`язати відповідача нараховувати та виплачувати надалі на її користь заробітну плату відповідно до вимог статті 81 Закону №1697-VII, починаючи з 1 березня 2016 року до внесення відповідних змін в законодавство.
2.          В обґрунтування позовних вимог зазначила, що відповідно до статті 81 Закону №1697-VII заробітна плата прокурора регулюється цим законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами. Натомість заробітна плата нараховувалася і виплачувалася виходячи з посадового окладу, який передбачений постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року № 505 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури" (далі - постанова № 505), тоді як повинна була нараховуватись, виходячи з посадових окладів, передбачених статтею 81 Закону № 1697-VII.
3.           Постановою Одеського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Одеського апеляційного адміністративного суду від 6 липня 2016 року, в задоволенні позову відмовлено.
4.          Не погоджуючись з вказаними рішеннями судів попередніх інстанцій, ОСОБА_1 звернулася з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушення судами норм матеріального та процесуального права, просить їх скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позову. 
II. ОБСТАВИНИ СПРАВИ
5.          Судами встановлено, що наказом прокурора Одеської області від 13 травня 2008 року №525 ОСОБА_1 призначено на посаду прокурора з 20 травня 2008 року в органи прокуратури.
6.          Наказом від 15 грудня 2015 року №3460к позивача призначено на посаду прокурора Одеської місцевої прокуратури №4.
7.          За період 2015 року по березень 2016 року Прокуратура Одеської області нараховувала та виплачувала ОСОБА_1 заробітну плату на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури» зі змінами, внесеними постановою Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 року №763.
8.          Вважаючи порушенням своїх прав з боку відповідача та з метою їх відновлення позивачка, з огляду на положення статті 81 Закону №1697-VII звернулася за захистом до суду.
IIІ. ОЦІНКА СУДІВ ПЕРШОЇ ТА АПЕЛЯЦІЙНОЇ ІНСТАНЦІЙ
9.          Відмовляючи в задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції, з висновками якого погодився і суд апеляційної інстанції, виходив з того, що реалізація положень Закону №1697-VII, в частині оплати праці є неможливою без внесення відповідних змін до Законів України "Про Державний бюджет України на 2015 рік", "Про Державний бюджет України на 2016 рік" та постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року №505 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури", однак, такі зміни з незалежних від відповідача причин протягом спірного періоду внесені не були. У зв`язку з чим, дійшли висновку про недопущення відповідачем порушень законодавства при нарахуванні та виплаті позивачу заробітної плати за спірний період. 
IV. ДОВОДИ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
10.          Доводи касаційної скарги є аналогічним обґрунтуванням адміністративного позову позивача та апеляційної скарги, зокрема, зазначила, що за час проходження служби в органах прокуратури у спірний період відповідачем були порушені її права у частині належної оплати праці, оскільки заробітна плата виплачувалась без врахування положень статті 81 Закону №1697-VII. Наполягає на тому, що закон має вищу юридичну силу по відношенню до нормативно-правового акту прийнятого Кабінетом Міністрів України, у зв`язку з чим у спірних правовідносинах підлягають застосуванню положення закону, яким визначено розмір заробітної плати прокурора. 
11.          Висновки судів попередніх інстанцій щодо відсутності коштів є безпідставними і не ґрунтуються на нормах матеріального права. Залишена штатна численність працівників прокуратури, після процедури реорганізації та поетапного скорочення, на думку скаржника, дозволяє в межах бюджету проводити нарахування та виплати заробітної плати відповідно до вимог статті 81 Закону №1697-VII. Зволікання та затягування з боку держави дій щодо внесення відповідних змін до постанови Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року №505 «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури», не є підставою для відмови у задоволенні її позовних вимог про стягнення заробітної плати. 
12.          Крім того, суди попередніх інстанцій не прийняли посилання на певну судову практику, яка склалася у спірних правовідносинах.       
13.          У запереченні на касаційну скаргу відповідач посилаючись на законність та обґрунтованість рішень судів попередніх інстанцій, просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення судів - без змін.
V. ОЦІНКА ВЕРХОВНОГО СУДУ
14.          Верховний Суд, перевіривши і обговоривши доводи касаційної скарги, виходячи з меж касаційного перегляду, визначених статтею 341 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), вважає за необхідне зазначити наступне.
15.          Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
16.          Правові засади організації і діяльності прокуратури України, статус прокурорів, порядок здійснення прокурорського самоврядування, а також система прокуратури України визначені Законом №1697-VII.
17.          Відповідно до частини другої статті 81 Закону №1697-VII заробітна плата прокурора складається з посадового окладу, премій та надбавок за: 1) вислугу років; 2) виконання обов`язків на адміністративній посаді та інших виплат, передбачених законодавством. Преміювання прокурорів здійснюється в межах фонду преміювання, утвореного в розмірі не менш як 10 відсотків посадових окладів та економії фонду оплати праці.
18.          Посадовий оклад прокурора місцевої прокуратури, згідно з частиною третьою статті 81 Закону №1697-VII, встановлюється у розмірі 12 мінімальних заробітних плат, визначених законом, що запроваджується поетапно: з 1 липня 2015 року - 10 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2016 року - 11 мінімальних заробітних плат; з 1 січня 2017 року - 12 мінімальних заробітних плат.
19.          Частиною другою статті 8 Закону України від 24 березня 1995 року №108/95-ВР "Про оплату праці" (в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що умови розміру оплати праці працівників установ та організацій, що фінансуються з бюджету, визначаються Кабінетом Міністрів України, крім випадків, передбачених частиною третьою цієї статті, та частиною першою статті 10 цього Закону.
20.          При цьому, статтею 13 вказаного Закону обумовлено, що оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів України в межах бюджетних асигнувань. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.
21.          Вказане положення кореспондується з положеннями частини дев`ятої статті 81 Закону №1697-VII, в якій передбачено, що фінансування оплати праці прокурорів здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України.
22.          За положеннями частин першої та другої статті 23 Бюджетного кодексу України будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.
23.          Відповідно до частини першої статті 51 Бюджетного кодексу України керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах.
24.          Згідно зі статтею 89 Закону №1697-VII функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності прокуратури здійснюються Генеральною прокуратурою України.
25.          Статтею 90 Закону №1697-VII визначено, що фінансування прокуратури здійснюється згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими Генеральним прокурором України, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний бюджетний період.
26.          Відповідно до пункту 9 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" та пункту 11 Прикінцевих положень Закону України "Про Державний бюджет України на 2016 рік", норми і положення частини другої статті 33, статті 81 Закону № 1697-VII застосовуються у порядку та розмірах, встановлених Кабінетом Міністрів України, виходячи з наявних фінансових ресурсів державного і місцевого бюджетів.
27.          Тобто, Законом України "Про Державний бюджет України на 2015 рік" та Законом України "Про Державний бюджет України на 2016 рік" не було передбачено видатки на реалізацію положень статті 81 Закону №1697-VII.
28.          В свою чергу, постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року № 505 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури" (із внесеними до неї змінами відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 30 вересня 2015 року № 763) затверджено схему посадових окладів працівників органів прокуратури. Зміни до вказаної постанови Кабінету Міністрів України, зокрема, щодо розмірів окладів працівників органів прокуратури не вносились.
29.          Аналіз наведених правових норм та обставин справи дає підстави для висновку, що відповідач не наділений правом самостійно без правового врегулювання та фінансової можливості щодо збільшення видатків з Державного бюджету України, здійснювати перерахунок посадового окладу позивача та виплату заробітної плати у іншому розмірі, ніж це передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 31 травня 2012 року № 505 "Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників органів прокуратури".
30.          Аналогічний висновок міститься у постанові Верховного Суду від 31 січня 2018 року у справі №810/1304/16.
31.          За таких обставин і правового регулювання колегія суддів погоджується з висновками судів попередніх інстанцій щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 
32.          Враховуючи зазначене, колегія суддів вважає, що рішення судів попередніх інстанцій ґрунтуються на правильно встановлених фактичних обставинах справи, яким дана належна юридична оцінка, правильно застосовані норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, а суди під час розгляду справи не допустили порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи. Усі доводи та їх обґрунтування викладені у касаційній скарзі не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, тому підстави для скасування ухвалених судових рішень та задоволення касаційної скарги відсутні.
33.          Відповідно до частини першої статті 350 КАС суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
34.          Таким чином, зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційну скаргу необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
35.          З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 341, 345, 356 КАС України, суд, -          
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову Одеського окружного адміністративного суду від 15 квітня 2016 року та ухвалу Одеського апеляційного адміністративного суду від 6 липня 2016 року у справі №815/1350/16 - без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

М.В. Білак
О.А. Губська
О.В. Калашнікова,
Судді Верховного Суду