Постанова
Іменем України
 
04 листопада 2019 року
м. Київ
 
справа № 335/13631/16-ц
 
провадження № 61-18369св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: Сакари Н. Ю. (суддя-доповідач), Білоконь О. В., Осіяна О. М.,
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ,
представник позивача - ОСОБА_2 ,
відповідач - Головне територіальне управління юстиції у Запорізькій області, 
представники відповідача: ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу Головного територіального управління  юстиції у Запорізькій області на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 лютого 2017 року у складі судді Рибалко Н. І. та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 05 квітня 2017 року у складі колегії суддів: Бабак А. М., Спас О. В., Полякова О. З.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У грудні 2016 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про відшкодування моральної шкоди.
 
Позовна заява мотивована тим, що вона з 06 липня 2015 року працює на посаді заступника начальника Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції.
Наказом Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 29 квітня 2016 року № 10/67-20 до неї відповідно до Закону України «Про державну службу» було застосовано захід дисциплінарного впливу, а саме попереджено про неповну службову відповідність.
Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 22 серпня 2016 року визнано протиправним і скасовано наказ Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 29 квітня      2016 року № 10/07-20 «Про застосування заходу дисциплінарного впливу до ОСОБА_1 ».
Вказувала, що у зв`язку з незаконним притягненням її до дисциплінарної відповідальності, що встановлено судовим рішенням, яке набрало законної сили, вона зазнала душевних страждань, втратила спокій та рівновагу, у неї порушений сон, виникали нервові зриви, що негативно впливало на її відносини з сім`єю. Протягом всього часу оскарження незаконного наказу вона перебувала у пригніченому стані, почувала себе менш впевнено під час виконання службових обов`язків.
На підставі вказаного ОСОБА_1 просила суд стягнути з Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області 10 000,00 грн на відшкодування завданої моральної шкоди.
 
Короткий зміст оскаржуваних судових рішень
 
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 лютого 2017 року, залишеним без зміг ухвалою Апеляційного суду Запорізької області від 05 квітня 2017 року, позов ОСОБА_1 задоволено частково.
Стягнуто з Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області на користь ОСОБА_1 3 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди та судові витрати у розмірі 551,20 грн.
 
Частково задовольняючи позов ОСОБА_1 , суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, виходив із того, що обставини порушення трудових прав позивача встановлені рішенням суду, яке набрало законної сили, та ці обставини призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від позивача додаткових зусиль для організації свого життя, що згідно зі статтею 237-1 КЗпП України є підставою для стягнення з відповідача на користь позивача 3 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди.

 
Короткий зміст вимог касаційних скарг
 
У касаційній скарзі, поданій у травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, Головне територіальне управління юстиції у Запорізькій області, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права і порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати і ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою судді Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 16 травня 2017 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано цивільну справу і надано строк для подання заперечень на касаційну скаргу.
 
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
У квітні 2018 року справу передано Вищим спеціалізованим судом України з розгляду цивільних і кримінальних справ до Верховного Суду.
 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 06 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачеві.
 
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій неповно з`ясовані усі фактичні обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, не досліджені та залишились без належної оцінки наявні у матеріалах справи докази. Так, судами не враховано, що позивачем не надано суду належних і допустимих доказів на підтвердження обставин завдання їй моральної шкоди та її розміру. 
 
Відзив на касаційну скаргу позивачем не подано
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
ОСОБА_1  з 06 липня 2015 року працює на посаді заступника начальника Комунарського відділу державної виконавчої служби Запорізького міського управління юстиції.
 
Наказом Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 29 квітня 2016 року № 10/67-20 до ОСОБА_1 відповідно до Закону України «Про державну службу» було застосовано захід дисциплінарного впливу, а саме попереджено про неповну службову відповідність.
 
Постановою Запорізького окружного адміністративного суду від 22 серпня 2016 року визнано протиправним і скасовано наказ Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області від 29 квітня      2016 року № 10/07-20 «Про застосування заходу дисциплінарного впливу до ОСОБА_1 ».
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області підлягає залишенню без задоволення.
 
Встановлено й вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалено з дотриманням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Колегія суддів вважає, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими і підстав для їх скасування немає.
 
Порядок відшкодування моральної шкоди у сфері трудових відносин регулюється статтею 237-1 КЗпП України.
 
Відповідно до статті 237-1 КЗпП України відшкодування власником або уповноваженим ним органом моральної шкоди працівнику у разі, якщо порушення його законних прав призвели до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
Порядок відшкодування шкоди визначається законодавством.
 
Зазначена норма закону містить перелік юридичних фактів, що складають підставу виникнення правовідносин щодо відшкодування власником або уповноваженим ним органом завданої працівнику моральної шкоди.
 
За змістом указаного положення закону підставою для відшкодування моральної шкоди згідно зі статтею 237-1 КЗпП України є факт порушення прав працівника у сфері трудових відносин, яке призвело до моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків і вимагало від нього додаткових зусиль для організації свого життя.
 
У пункті 13 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня        1995 року № 4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до статті 237-1 КЗпП України за наявності порушення прав працівника у сфері трудових відносин (незаконне звільнення або переведення, невиплати належних йому грошових сум, виконання робіт у небезпечних для життя і здоров`я умовах тощо), яке призвело до його моральних страждань, втрати нормальних життєвих зв`язків чи вимагає від нього додаткових зусиль для організації свого життя, обов`язок по відшкодуванню моральної (немайнової) шкоди покладається на власника або уповноважений ним орган незалежно від форми власності, виду діяльності чи галузевої належності.
 
Таким чином, захист порушеного права у сфері трудових відносин забезпечується як відновленням становища, яке існувало до порушення цього права (наприклад, поновлення на роботі), так і механізмом компенсації моральної шкоди, як негативних наслідків (втрат) немайнового характеру, що виникли в результаті душевних страждань, яких особа зазнала у зв`язку з посяганням на її трудові права та інтереси. Конкретний спосіб, на підставі якого здійснюється відшкодування моральної шкоди, обирається потерпілою особою, з урахуванням характеру правопорушення, його наслідків та інших обставин.
 
Враховуючи, що КЗпП України не містить будь-яких обмежень чи виключень для компенсації моральної шкоди у разі порушення трудових прав працівників, а стаття 237-1 цього Кодексу передбачає право працівника на відшкодування моральної шкоди у обраний ним спосіб, зокрема повернення потерпілій особі вартісного (грошового) еквівалента завданої моральної шкоди, розмір такого відшкодування суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань, їх тривалості, тяжкості вимушених змін у житті та з урахуванням інших обставин справи.
 
Таким чином, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й апеляційний суд, обґрунтовано стягнув з відповідача на користь позивача 3 000,00 грн на відшкодування моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до дисциплінарної відповідальності, розмір якої відповідає вимогам розумності і справедливості.
 
Доводи касаційної скарги на правильність висновків судів першої та апеляційної інстанцій не впливають та фактично стосуються переоцінки доказів та встановлених на їх підставі обставин справи, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
 
Разом з тим, у травні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ надійшла заява ОСОБА_1 про відмову від позову без додатків та документів, що посвідчують особу.
 
Суддя Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ направила ОСОБА_1 лист, в якому роз`яснила, що з метою встановлення волевиявлення щодо реалізації процесуальних прав та розуміння наслідків такої дії ОСОБА_1 необхідно подати заяву про відмову від позову. При цьому підпис на вказаній заяві повинен бути засвідчений нотаріусом.
 
Відповідно до частин першої та другої статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. 
До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнанням позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення.
 
Частинами першою та другою статті 408 ЦПК України визначено, що незалежно від того, за касаційною скаргою кого з учасників справи було відкрито касаційне провадження, у суді касаційної інстанції позивач має право відмовитися від позову, а сторони мають право укласти між собою мирову угоду з додержанням правил цього Кодексу, що регулюють порядок і наслідки вчинення цих процесуальних дій. 
Якщо заява про відмову від позову чи мирова угода сторін відповідають вимогам статей 206 і 207 цього Кодексу, суд визнає нечинними судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій та постановляє ухвалу про прийняття відмови позивача від позову або про затвердження мирової угоди сторін, якою одночасно закриває провадження у справі.
 
Враховуючи, що станом на день розгляду справи у судовому засіданні ОСОБА_1 не підтвердила свого наміру відмовитися від позову, підстави вважати, що їй зрозумілі наслідки вчинення вказаної процесуальної дії у Верховного Суду відсутні.
 
З урахуванням викладеного, колегія суддів Верховного Суду дійшла висновку, що у задоволенні заяви  ОСОБА_1 про відмову від позову необхідно відмовити.
 
Керуючись статтями 400, 401, 408, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Відмовити у задоволенні заяви  ОСОБА_1 про відмову від позову до Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області про відшкодування моральної шкоди.
 
Касаційну скаргу Головного територіального управління юстиції у Запорізькій області залишити без задоволення.
 
Рішення Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 06 лютого 2017 року та ухвалу Апеляційного суду Запорізької області від 05 квітня         2017 року залишити без змін. 
 
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                           Н. Ю. Сакара
 
О. В. Білоконь
 
О. М. Осіян