Постанова
Іменем України 
14 листопада 2019 року
м. Київ
справа № 359/1600/17
провадження № 51-857 км 19 
Верховний Суд колегією суддів Другої судової палати Касаційного кримінального суду у складі:  
 
головуючого                                           ОСОБА_1 ,
суддів                                                        ОСОБА_2 , ОСОБА_3 
 
за участю:
секретаря судового засідання             ОСОБА_4 ,
прокурора                                                  ОСОБА_5 , 
засудженого                                             ОСОБА_6 , 
захисника                                                  ОСОБА_7 ,
представника  ПАТ «СК «Країна»         ОСОБА_8 , 
 
розглянув у відкритому судовому засіданні касаційну  скаргу представника ПАТ «Страхова компанія «Країна» на вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 жовтня 2018 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 16 січня 2019 року  у кримінальному провадженні внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12016100020001528,  за обвинуваченням
 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця м. Сургут, жителя АДРЕСА_1 , раніше  не судимого,  
 
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.286 КК України. 
 
Зміст оскаржених судових рішень і встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини
 
Вироком Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 жовтня 2018 року ОСОБА_6 засуджено за ч.1 ст. 286 КК України до покарання у виді штрафу в розмірі чотирьохсот неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 6800 грн. з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік. 
На підставі п. «в» ст.1 та ч.1 ст.15 ЗУ «Про амністію у 2016 році»   ОСОБА_6 звільнено від відбування основного  та додаткового покарань. 
Вирішено питання про процесуальні витрати та речові докази у провадженні. 
Також вирішено цивільні позови у провадженні. 
Стягнуто з публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» на користь ОСОБА_9 матеріальну шкоду в розмірі 6814, 93 грн. та моральну шкоду в розмірі 340, 74 грн.
Стягнуто з приватного акціонерного товариства «АТАСС-Бориспіль» на користь ОСОБА_9 моральну шкоду в розмірі 9659, 26 грн.
Стягнуто з публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» на користь ОСОБА_10 матеріальну шкоду в розмірі 3669, 18 грн. та моральну шкоду в розмірі 183, 45 грн.
Стягнуто з приватного акціонерного товариства «АТАСС-Бориспіль» на користь ОСОБА_10 моральну шкоду в розмірі 9816, 55 грн.
Стягнуто з публічного акціонерного товариства «Страхова компанія «Країна» на користь ОСОБА_11 матеріальну шкоду в розмірі 23464,1грн. та моральну шкоду в розмірі 1856, 60 грн.
Стягнуто з приватного акціонерного товариства «АТАСС-Бориспіль» на користь ОСОБА_11 моральну шкоду в розмірі 8143, 40  грн.
Стягнуто з ОСОБА_6  на користь Київської клінічної лікарні швидкої допомоги Київської міської державної адміністрації матеріальну шкоду в розмірі 540, 79 грн.  
Стягнуто з ОСОБА_6 на користь Бориспільської центральної районної лікарні матеріальну шкоду в розмірі 8221,97 грн. 

Стягнуто з   ОСОБА_6   на користь комунального закладу Київської обласної ради «Київська обласна клінічна лікарня» матеріальну шкоду в розмірі 8856,  57 грн.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 16 січня 2019 року вирок місцевого суду змінено в частині цивільного позову, збільшено суми стягнення моральної шкоди на користь цивільних позивачів. 
 
Стягнуто з приватного акціонерного товариства «АТАСС-Бориспіль» на користь ОСОБА_10 моральну шкоду в розмірі 25 000 грн.; на користь ОСОБА_9 моральну шкоду в розмірі 50 000 грн.; на користь ОСОБА_11 моральну шкоду в розмірі 60 000 грн. В решті вирок суду першої інстанції залишено без зміни.  
 
За вироком суду ОСОБА_6 визнаний винуватим у тому, що він 12 лютого 2016 року приблизно о 12:06 год., керуючи технічно справним автобусом марки «ЗАЗ I-VAN», номерний знак НОМЕР_1 , здійснюючи перевезення пасажирів, на  ділянці автомагістралі «Київ-Харків» біля с. Щасливе Бориспільського району, в порушення вимог пп.«б» п.2.3 та п.12.3 ПДР України не був уважним, не слідкував за дорожньою обстановкою та після виникнення перешкоди для руху не вжив заходи для зменшення швидкості аж до зупинки транспортного засобу або безпечного для інших учасників дорожнього руху об`їзду перешкоди, внаслідок чого допустив зіткнення з автомобілем марки «ЗІЛ», номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_12 , який вимушено зупинився та перебував в нерухомому стані на цій же ділянці автомагістралі. Внаслідок ДТП пасажири автобуса ОСОБА_13 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 отримали тілесні ушкодження середньої тяжкості.  
 Вимоги касаційної скарги та доводи особи, яка її подала
У касаційній скарзі представник ПАТ «Страхова компанія «Країна» просить скасувати судові рішення щодо ОСОБА_6 в частині вирішення цивільних позовів, що стосуються стягнення з ПАТ СК «Країна» на користь ОСОБА_11 ,  ОСОБА_9   і ОСОБА_10 коштів в рахунок відшкодування матеріальної та моральної шкоди, та призначити новий розгляд в суді першої інстанції.  В обґрунтування своєї позиції зазначає, що  при розгляді цивільних позовів потерпілих, суди безпідставно застосували норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», оскільки повинні застосовуватись положення Закону України «Про страхування». Стверджує, що страховик на загальних підставах не повинен відшкодовувати шкоду, заподіяну здоров`ю пасажирів, які знаходилися у транспортному засобі, що спричинив ДТП, адже вони застраховані відповідно до п.6 ст.7 ЗУ «Про страхування» саме як пасажири. 
Позиції інших учасників судового провадження
На касаційну скаргу від представника потерпілої ОСОБА_9 – адвоката ОСОБА_14 надійшли заперечення у яких він, посилаючись на безпідставність викладених у скарзі  доводів, просить залишити оскаржувані судові рішення без зміни.
 
Представник  ПАТ «СК «Країна»  ОСОБА_8 у судовому засіданні вимоги касаційної скарги підтримав в повному обсязі та просив задовольнити. 
 
Засуджений  ОСОБА_6 , захисник ОСОБА_7 та прокурор  заперечили проти задоволення скарги. 
 
Мотиви суду
 
Згідно ст. 433 КПК України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій у межах касаційної скарги. При цьому він перевіряє правильність застосування судами першої та апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, правової оцінки обставин і не має права досліджувати докази, встановлювати та визнавати доведеними обставини, що не були встановлені в оскарженому судовому рішенні, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу. Із будь-яких інших підстав касаційний суд не вправі втручатися у рішення судів нижчих ланок. 
Висновок суду про доведеність винуватості   ОСОБА_6  та кваліфікація його дій у касаційному порядку не оскаржуються. При перевірці доводів, наведених у касаційній скарзі, колегія суддів виходить із фактичних обставин, встановлених місцевим та апеляційним судами. 
Доводи представника ПАТ СК «Країна» про безпідставне застосування судами норм Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів», а не положень Закону України «Про страхування» не заслуговують на увагу  з огляду на таке.  
Стаття 62 КПК України передбачає, що цивільним відповідачем у кримінальному провадженні може бути фізична або юридична особа, яка в силу закону несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану злочинними діями (бездіяльністю) підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння, та до якої пред`явлено цивільний позов у порядку, встановленому цим Кодексом. Цивільний відповідач має права та обов`язки, передбачені цим Кодексом для підозрюваного, обвинуваченого, в частині, що стосуються цивільного позову, а також має право визнавати позов повністю чи частково або заперечувати проти нього.  
Статтею 22 КПК регламентовано, що кримінальне провадження здійснюється на основі змагальності, що передбачає самостійне обстоювання стороною обвинувачення і стороною захисту їхніх правових позицій, прав, свобод і законний інтересів засобами, передбаченими цим Кодексом. Сторони кримінального провадження мають рівні права на збирання та подання до суду доказів.  
Наведена норма узгоджується із статтею 12 ЦПК України якою передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Із матеріалів провадження вбачається, що під час судових розглядів представник ПАТ «Страхова компанія «Країна» не реалізував надане йому законом право на подання до суду доказів та доведення своєї позиції, адже не надав  суду доказів, які б підтверджували ті обставини, на які він посилається. При розгляді справи місцевий суд виходив із тих доказів, що були в його розпорядженні.  
Стаття 979 ЦК України передбачає,  що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору. 
Відповідно до ст.22  Закону України  «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
 
Як вбачається з матеріалів кримінального провадження, ОСОБА_6 на підставі наказу директора ПАТ «АТАСС-Бориспіль» №34-о від 14 травня 2014 року був прийнятий на роботу на посаду водія. Іншим наказом директора ПАТ «АТАСС-Бориспіль» №15 від 09 лютого 2016 року за обвинуваченим був закріплений автобус марки «ЗАЗ I-VAN», номерний знак НОМЕР_1 . Тобто на момент ДТП ОСОБА_6 перебував із ПАТ «АТАСС-Бориспіль» у трудових відносинах та виконував покладені на нього  обов`язки водія автобуса.  
Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, що сталася з вини обвинуваченого ОСОБА_6 , потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 (які були пасажирами автобуса)  отримали різної тяжкості тілесні ушкодження.
Водночас, цивільно-правова відповідальність ПАТ «АТАСС-Бориспіль», пов`язана з експлуатацією автобусу марки «ЗАЗ I-VAN», номерний знак НОМЕР_1 , була застрахована в ПАТ «СК «Країна», що підтверджено полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу №АІ/8994844, страхова сума (ліміт відповідальності) на одного потерпілого за шкоду, заподіяну його життю і здоров`ю, була визначена в розмірі 100 000 грн. 
Потерпілі ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 пред`явили цивільний позов до ПАТ «Страхова Група «ТАС» як до страхової компанії, з якою у ПАТ «АТАСС-Бориспіль» було укладено Договір (поліс) обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу №АІ/8994844. 
Інших документів, окрім як Полісу обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власника транспортного засобу №АІ/8994844  у розпорядженні суду при вирішенні цивільного позову не існувало та представником ПАТ « СК «Країна» надано не було.
Між потерпілими ОСОБА_10 , ОСОБА_9 , ОСОБА_11 та із ПАТ «АТАСС-Бориспіль» (у якому обвинувачений ОСОБА_6 перебував на посаді водія) виникли деліктні зобов`язання із завдання шкоди внаслідок ДТП. При цьому,  між ПАТ «АТАСС-Бориспіль» та ПАТ «СК «Країна» існували договірні зобов`язання за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, а у випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Законом «Про ОСЦПВВНТЗ»  порядку. 
 
Таким чином, місцевий суд дійшов правильного переконання про необхідність стягнення  із  ПАТ «СК «Країна»  матеріальної шкоди  на користь потерпілих ОСОБА_10 , ОСОБА_9 та ОСОБА_11 , застосовуючи норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».      
 
Представник ПАТ «Страхова компанія «Країна» на підтвердження доводів касаційної скарги посилається на існування договору страхування пасажирів від нещасних випадків на транспорті. Однак, у матеріалах справи міститься лише Договір доручення про надання послуг при проведенні обов`язкового особистого страхування пасажирів від нещасних випадків на транспорті №20(70)71.2.26.2 від 12 січня 2016 року, який укладений між ПАТ «АТАСС-Бориспіль» та ПАТ «СК «Країна» на умовах Положення «Про обов`язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті», даний договір  лише дає право перевізнику (ПАТ «АТАСС-Бориспіль»)  укладати від  імені страхової компанії договір страхування із пасажирами, проте, він не є договором страхування.
Дійсно, статтею 32.3  Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів»    передбачено, що  страховик   не відшкодовує шкоду, заподіяну життю та здоров`ю пасажирів, які знаходилися у забезпеченому транспортному засобі, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, та які є застрахованими відповідно до пункту 6 статті 7 Закону України "Про страхування". 
В свою чергу,  п.6 ст.7 Закону України  «Про страхування» передбачено, що одним із видів обов`язкового страхування в Україні є  особисте страхування від нещасних випадків на транспорті. 
Спеціальним нормативно-правовим актом, який регулює відносини у сфері обов`язкового страхування від нещасних випадків на транспорті є Положення «Про обов`язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті», затверджене Постановою Кабміну від 14 серпня 1996 року №959.  
Із приписів пунктів 2,3 Положення «Про обов`язкове особисте страхування від нещасних випадків на транспорті»  слідує, що пасажири вважаються  застрахованими з моменту оголошення посадки в автобус або інший транспортний засіб до моменту завершення поїздки. Кожному застрахованому перевізник, що виступає агентом страховика, видає страховий поліс. Він може видаватися на окремому бланку або міститися на зворотному боці квитка.  
Жодних доказів про те, що на момент ДТП пасажири автобусу «ЗАЗ I-VAN», д.н.з. НОМЕР_1 ., ОСОБА_11 , ОСОБА_9 , ОСОБА_10 були застраховані у відповідності до      п.6 ст.7 Закону України «Про страхування» страховиком суду надано не було.      
При перегляді кримінального провадження в апеляційному порядку, апеляційний суд належним чином перевірив доводи апеляційних скарг, в тому числі й ті, що стосувалися неправильності вирішення цивільних позовів потерпілих у кримінальному провадженні, та постановив рішення з наведенням докладних підстав в ухвалі, яка повною мірою відповідає вимогам ст. 419 КПК.
У зв`язку із цим та керуючись статтями 434, 436 КПК України, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення щодо ОСОБА_6 -  без зміни.
 
З цих підстав Суд ухвалив:
 
Вирок Бориспільського міськрайонного суду Київської області від 16 жовтня 2018 року та ухвалу Київського апеляційного суду від 16 січня 2019 року щодо ОСОБА_6 залишити без зміни, а касаційну скаргу представника ПАТ «Страхова компанія «Країна»  – без задоволення. 
 
Постанова набирає законної сили з моменту її проголошення й оскарженню не підлягає.
 
Судді:

ОСОБА_1                                                    ОСОБА_15                                   ОСОБА_3