Постанова
Іменем України
06 листопада 2019 року
м. Київ
справа № 705/113/15-ц 
провадження № 61-48506св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Олійник А. С. (суддя-доповідач)
суддів: Гулейкова І. Ю., Погрібного С. О., Усика Г. І., Яремка В. В.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі - ОСОБА_2 , ОСОБА_3 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Уманський районний відділ державної виконавчої служби Уманського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги ОСОБА_1 та ОСОБА_2 на постанову Апеляційного суду Черкаської області від 06 листопада 2018 року у складі колегії суддів: Фетісової Т. Л., Сіренка Ю. В., Гончар Н. І.,
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У січні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Уманський районний відділ державної виконавчої служби Уманського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області, про виділ в натурі частки із спільного майна, будинку з прибудовами та земельної ділянки боржника для звернення стягнення на неї для продажу її на публічних торгах.
Позов обґрунтований тим, що на виконанні в Уманському районному відділі державної виконавчої служби Уманського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області знаходиться виконавче провадження від 08 липня 2013 року № 38855019 з виконання виконавчого листа № 2-275/2007, виданого 20 травня 2007 року Уманським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_2 боргу в сумі 472 502,45 грн. Боржник борг не сплачує, іншого майна у нього немає, рішення суду не виконується. Головним державним виконавцем Рибак Л. В.  до суду подано заяву про зміну способу і порядку виконання рішення суду стосовно боржника про надання дозволу на реалізацію житлового будинку та земельної ділянки для погашення заборгованості. Ухвалою Уманського міськрайонного суду від 03 червня 2014 року відмовлено у задоволенні заяви у зв`язку з тим, що у будинку боржника проживав малолітній онук. За боржником зареєстровано право власності на будинок у АДРЕСА_1 , загальною площею 158,0 кв. м, житлова площа 73,1 кв. м. Під час огляду державним виконавцем будинку боржника, встановлено, що боржник приміщення кухні площею 23,0 кв. м № 2 на першому поверсі та кладову № 4 на другому поверсі використовує як житлову, тому при визначені частки у майні боржника необхідно врахувати житлову площу 116,4 кв. м. Відповідно до характеристики будівель та споруд - технічного паспорту на житловий будинок садибного типу (інв. справа № 836), що виготовлений Черкаським об`єднаним бюро технічної інвентаризації 10 грудня 2013 року за боржником рахується під будівлями 461 кв. м земельної ділянки: 134 кв. м - під житлом та 327 кв. м - під службовими будівлями. На правах приватної власності на землю для обслуговування житлового будинку боржнику передано безоплатно у приватну власність земельну ділянку площею 0,17 га. У будинку разом з відповідачем проживає його дружина. У цьому будинку зареєстровані, але не проживають інші особи. Дочка відповідачів разом із сином (онуком відповідачів) проживають за іншою адресою.
Позивач просив виділити ОСОБА_2 в натурі 1/2 частки житлового будинку з прибудовами згідно з технічним паспортом по АДРЕСА_1 , для звернення стягнення на неї; виділити в натурі ОСОБА_2 частку земельної ділянки, що знаходиться за цією ж адресою, площа якої складає 0,17 га, яка виділена для обслуговування житлового будинку, господарських будівель та споруд та на якій розміщена відокремлена частина житлового будинку, яка буде передана відповідачу в результаті його поділу в натурі, та надати дозвіл на реалізацію земельної ділянки, площею 0,17 га, залишивши на обслуговування прибудинкової території 461 кв. м (двір 309 кв. м, під службовими приміщеннями 134 кв. м та інше); зобов`язати Уманський районний відділ державної виконавчої служби Уманського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області підготувати документи благоустрою за рішенням суду та присвоїти кадастровий номер земельній ділянці і зобов`язати державного виконавця провести опис майна будинку з прибудовами.
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
Рішенням Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24 грудня 2015 року у позові відмовлено. 
Відмовляючи у позові, суд першої інстанції, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, виходив з того, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову, не знайшли свого підтвердження в судовому засіданні.
Позовні вимоги, заявлені до Уманського районного відділу державної виконавчої служби Уманського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області не підлягають розгляду, оскільки він є третьою особою у справі.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
Постановою Апеляційного суду Черкаської області від 06 листопада 2018 року апеляційну скаргу задоволено частково. Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24 грудня 2015 року скасовано. Позов задоволено частково. Виділено ОСОБА_2 в натурі та визнано за ним право власності на майно: кімнату № 1-7 площею 9,0 кв. м, кухню № 1-3 площею 19,5 кв. м, комори № І площею 23,0 кв. м та № ІІ площею 20,2 кв. м., погріб літ. «а2», сарай, гараж літ. «Б», що знаходиться на АДРЕСА_1 . Загальна вартість виділеного нерухомого майна - 438 253,00 грн. Виділено ОСОБА_3 у натурі та визнано за нею право власності на майно: кімнати № 1-11 площею 19,5 кв. м, № 1-12 площею 11,60 кв. м, № 1-13 площею 11,0 кв. м, веранду                     № 1-10 площею 8,1 кв. м, коридор №1-9 площею 6,9 кв. м, сарай літ. «В», що знаходиться на АДРЕСА_1 . Загальна вартість виділеного нерухомого майна - 271 747,00 грн. Залишено у спільному користуванні ОСОБА_2 та ОСОБА_3   відповідно до рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07 червня 2013 року майно: кухню № 1-6 площею 7,1 кв. м, санвузол № 1-4 площею 2,9 кв. м, коридори        № 1-5 площею 1,8 кв. м, № 1-8 площею 6,9 кв. м, № 1-1 площею 5,8 кв. м, топкову              № 1-2 площею 2,2 кв. м, вимощення літ. «І», огорожу № 1, хвіртку № 2, що знаходиться на пров АДРЕСА_1 . Загальна вартість нерухомого майна, що знаходиться у спільній власності - 157 318,00 грн. Виділено ОСОБА_2 в натурі та визнано за ним право власності на земельну ділянку площею 0,0699 га (0,0399+0,0300), що знаходиться на  АДРЕСА_1 та позначена заливкою зеленого кольору згідно з варіантом № 2 висновку додаткової комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 05 квітня 2018 року №20/17/Буд., який є невід`ємною частиною цієї постанови. Виділено ОСОБА_3 у натурі та визнано за нею право власності на земельну ділянку площею 0,0699 га (0,0639+0,0060), що знаходиться на АДРЕСА_1 та позначена заливкою голубого кольору згідно з варіантом № 2 висновку додаткової комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 05 квітня 2018 року №20/17/Буд., який є невід`ємною частиною цієї постанови. Залишено у спільному користуванні  ОСОБА_4 та ОСОБА_5 земельну ділянку площею 0,0302 га, що знаходиться на АДРЕСА_1 та позначена заливкою жовтого кольору згідно з варіантом № 2 висновку додаткової комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 05 квітня 2018 року №20/17/Буд., який є невід`ємною частиною цієї постанови. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 різницю між ідеальною часткою та вартістю виділеного у власність нерухомого майна в розмірі 83 253,00 грн. В іншій частині позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_2 в дохід держави 3 836,70 грн судового збору. Стягнуто з  ОСОБА_3 в дохід держави 3 836,70 грн судового збору.
Задовольняючи частково позов, апеляційний суд виходив з того, що судом першої інстанції, не враховано зміну предмету позову згідно з клопотанням від 24 грудня 2015 року та помилково розглянуто позовні вимоги в редакції первісної позовної заяви від 14 грудня 2014 року. 
Крім того, суд першої інстанції не вирішив клопотання позивача про призначення судових будівельно-технічної та земельно-технічної експертиз, отже, належним чином не встановив фактичні обставини справи.
У позові в частині надання судом дозволу на реалізацію земельної ділянки, площею 0,17 га, залишивши на обслуговування прибудинкової території 461 кв. м (двір 309 кв. м, під службовими приміщеннями 134 кв. м та інше); зобов`язання Уманського районного відділу державної виконавчої служби Уманського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області підготувати документи благоустрою за рішенням суду та присвоїти кадастровий номер земельній ділянці і зобов`язати державного виконавця провести опис майна будинку з прибудовами відмовлено, оскільки ці вимоги є незаконними та належним чином необґрунтовані.
Короткий зміст вимог касаційних скарг
12 грудня 2018 року  ОСОБА_1  звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Апеляційного суду Черкаської області від 06 листопада 2018 року, просив скасувати постанову Апеляційного суду Черкаської області від 06 листопада 2018 року в частині позовних вимог ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Уманський районний відділ державної виконавчої служби Уманського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області, про виділ в натурі частки із спільного майна для звернення стягнення на публічних торгах, ухвалити нове рішення про задоволення позову.
17 грудня 2018 року ОСОБА_2  звернувся до Верховного Суду із касаційною скаргою на постанову Апеляційного суду Черкаської області від 06 листопада 2018 року, просив скасувати постанову Апеляційного суду Черкаської області від 06 листопада 2018 року, а рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24 грудня 2015 року залишити без змін.
 
Рух справи у суді касаційної інстанції 
30 січня 2019 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження за касаційними скаргами  ОСОБА_1 та ОСОБА_2 .
Ухвалою Верховного Суду від 12 вересня 2019 року справу призначено до судового розгляду.
Доводи осіб, які подали касаційні скарги
Касаційна скарга ОСОБА_1  мотивована тим, що суд апеляційної інстанції помилково обрав варіант № 2 поділу земельної ділянки відповідно до висновку додаткової комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 05 квітня 2018 року № 20/17/Буд, оскільки він не відповідає рішенню Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07 червня 2013 року, яке набрало законної сили, та висновку експерта, який врахував зазначене рішення.
Постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення відповідно до рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07 червня 2013 року.
Касаційна скарга ОСОБА_2  мотивована тим, що оскаржуване судове рішення ухвалено з неправильним застосуванням  норм матеріального і порушенням норм процесуального права.
Позивач звернувся до відповідача та його колишньої дружини з позовом про виділ у натурі частки із спільного майна, будинку з прибудовами та земельної ділянки боржника для звернення стягнення на неї для продажу на публічних торгах, однак законодавством не передбачена можливість продажу на публічних торгах майна боржника самим стягувачем.
Із відповідними вимогами, відповідно до статті 379 ЦПК України 2004 року, мав право звернутися із поданням державний виконавець.
Суд апеляційної інстанції безпідставно призначив комплексну будівельно-технічну та земельно-технічну та додаткову експертизи, оскільки позивача не влаштував висновок експерта згідно з  проведеними раніше експертизами. Одночасно суд обмежив право відповідачів на надання пояснень та доводів.
Апеляційний суд, постановляючи рішення, не врахував, що в результаті цього поділу буде неможливо виокремити індивідуальний об`єкт нерухомості, який не порушував право жодної зі сторін.
Відповідно до статті 366 ЦК України позивач не пред`являв до відповідача вимоги щодо продажу належної йому частки, від якої останній відмовився.
Крім того, позивач не надав докази щодо відмови іншого співвласника від придбання належної відповідачу частини будинку.
Висновки апеляційного суду щодо правових підстав для задоволення позову є помилковими.
Верховний Суд не бере до уваги доповнення до касаційної скарги, подані ОСОБА_1 02 жовтня 2019 року, оскільки вони подані поза межами встановленого законом строку.
Доводи осіб, викладені у відзивах на касаційну скаргу
У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_1 ОСОБА_2 просив її ОСОБА_1 задовольнити частково, оскільки позивач оскаржуючи постанову апеляційного суду не ставить під сумнів рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24 грудня 2015 року, просив залишити без змін рішення суду першої інстанції, яке ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Прохальна частина касаційної скарги відрізняється від змісту позовних вимог первісного позову та прохальної частини апеляційної скарги.
У відзиві на касаційну скаргу ОСОБА_2 ОСОБА_1 просив цю касаційну скаргу відхилити, скасувати постанову апеляційного суду, вимоги його касаційної скарги задовольнити.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суди встановили, що Уманський міськрайонний суд видав виконавчий лист                     № 2-275/2007 від 20 травня 2007 року на виконання рішення про стягнення з  ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 залишку боргу в сумі 472 502,45 грн. Боржник борг не сплачує, іншого майна у нього немає, ухиляється від виконання зобов`язань, тому рішення суду не виконується.
Згідно зі свідоцтвом про право власності на нерухоме майно ОСОБА_2 належить будинок на АДРЕСА_1 , загальною площею 158,0 кв. м, житлова площа 73,1 кв. м; житловий будинок з прибудовами «А», 158,0 кв. м, сарай-гараж «Б», сарай «В», огорожа, 1, хвіртка 2, замощення ІІ. Це свідоцтво видане відповідно до рішення Виконавчого комітету Дмитрушківської сільської ради.
Відповідно до державного акта на право приватної власності на землю серії                                     ЧР-15-12-28 ОСОБА_2 згідно з рішенням Виконавчого комітету Дмитрушківської сільської ради №6 від 09 лютого 1996 року належить земельна ділянка площею 0,17 га, яка розташована на території с. Дмитрушки Дмитрушківської сільської ради та передана для обслуговування житлового будинку.
Згідно з довідкою № 02-11/144 від 26 червня 2014 року Дмитрушківської сільської ради в будинку АДРЕСА_1 станом на 26 червня 2014 року зареєстровані і проживають ОСОБА_2 , його дружина ОСОБА_3 , зареєстровані, але не проживають: ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 .
Відповідно до довідки від 02 липня 2014 року № 81 за адресою: АДРЕСА_2 зареєстровані та проживають: ОСОБА_9 (мати), ОСОБА_10 (син), проживають не зареєстровані: ОСОБА_6 (дружина сина), ОСОБА_7 (онук), які проживають з 2010 року.
Згідно здовідкою,  виданої 09 лютого 2015 року Дмитрушківською сільською радою № 02-15/41, в будинку АДРЕСА_1 зареєстрований і проживає ОСОБА_2 , зазначений склад сім`ї: ОСОБА_3 , ОСОБА_6 , ОСОБА_8 (зареєстрований, але не проживає), ОСОБА_6 . У довідці вказано, що за ОСОБА_2 рахується житловий будинок АДРЕСА_1 та земельна ділянка в розмірі 0,17 га.
За результатом розгляду заяви головного державного виконавця Уманського районного відділу державної виконавчої служби Уманського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області про зміну способу і порядку виконання рішення суду, у зв`язку з тим, що на примусовому виконанні перебуває виконавчий лист № 2-275/2007 від 29 травня 2007 року про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 залишку боргу у сумі 472 502,45 грн, судом винесено ухвалу 03 червня 2014 року про відмову у цій заяві. Відповідно до ухвали у судовому засіданні представник органу опіки і піклування Уманської районної державної адміністрації пояснив, що під час розгляду на засіданні комісії з питань захисту прав дитини питання щодо надання дозволу на примусову реалізацію житлового будинку АДРЕСА_1 встановлено, що у відповідному будинку проживає боржник та його донька з малолітнім сином.
Відповідно до рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07 червня 2013 року за результатом розгляду справи за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу, поділ спільного майна подружжя та встановлення режиму користування майном, позов задоволено.
Висновком додаткової комплексної судової будівельно-технічної та земельно-технічної експертизи від 05 квітня 2018 року № 20/17/Буд. встановлено, що виділ із спільного майна ОСОБА_2 та ОСОБА_3 належної ОСОБА_2 1/2 частки житлового будинку з прибудовами на АДРЕСА_1 згідно з  технічним паспортом від 07 червня 2016 року можливий, але з урахуванням на час проведення додаткової експертизи рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07 червня 2013 року та вимог державних будівельних норм України.
Позиція Верховного Суду
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційних скарг та відзиви на них, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційні скарги ОСОБА_2 , ОСОБА_1 підлягають частковому задоволенню.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи. 
Згідно з частинами першою, другою статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності.
Відповідно до частини першої статті 356 ЦК України власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Згідно з частиною першою статті 368 ЦК України спільна власність двох або більше осіб без визначення часток кожного з них у праві власності є спільною сумісною власністю.
Відповідно до статті 366 ЦК України кредитор співвласника майна, що є у спільній частковій власності, у разі недостатності у нього іншого майна, на яке може бути звернене стягнення, може пред`явити позов про виділ частки із спільного майна в натурі для звернення стягнення на неї. Якщо виділ в натурі частки із спільного майна має наслідком зміну його призначення або проти цього заперечують інші співвласники, спір вирішується судом.
У разі неможливості виділу в натурі частки із спільного майна або заперечення інших співвласників проти такого виділу кредитор має право вимагати продажу боржником своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу. У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов`язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку.
Переглядаючи законність та обґрунтованість судових рішень у межах доводів касаційної скарги, Верховний Суд виходить з такого.
Згідно з частиною першою статті 366 ЦК України волевиявлення кредитора - позивача на звернення стягнення на частку в майні, що є в спільній частковій власності може виражатися в пред`явленні позову про виділ частки зі спільного майна в натурі з подальшим зверненням стягнення на неї
Верховний Суд зазначає, що виділ частки в натурі неможливий тоді, коли він не допускається згідно з законом або спільне майно є неподільною річчю. У такому разі кредитору необхідно захищати свої права відповідно до частини другої статті 366 ЦК України.  На виділене в натурі майно звертається стягнення кредитором у загальному порядку.
 Задовольнивши  позов, і виділивши в натурі відповідачам певне майно, та залишивши у спільному користуванніОСОБА_2 та ОСОБА_3 відповідно до рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 07 червня 2013: кухню №1-6, площею 7,1 кв. м., санвузол №1-4, площею 2,9 кв. м, коридори №1-5 площею 1,8 кв. м, №1-8 площею 6,9 кв. м, №1-1 площею 5,8 кв. м, топкову №1-2 площею 2,2 кв. м, вимощення літ. «І», огорожу №1, хвіртку №2, що знаходиться на АДРЕСА_1, суд апеляційної інстанції не взяв до уваги, що по суті вимоги позивача ОСОБА_1 , як і рішення суду, не мають наслідком виділ частки боржника в натурі, оскільки окремі приміщення залишаються у загальному користуванні. Проведений судом виділ частки  із спільного майна не вирішує спір, оскільки при такому виділі, який не є виділом частки у натурі, не можливо звернути стягнення.
Водночас відповідно до частини другої статті 366 ЦК Країни  позивач не  вимагав продажу частки ОСОБА_2 своєї частки у праві спільної часткової власності з направленням суми виторгу на погашення боргу. У разі відмови боржника від продажу своєї частки у праві спільної часткової власності або відмови інших співвласників від придбання частки боржника кредитор має право вимагати продажу цієї частки з публічних торгів або переведення на нього прав та обов`язків співвласника-боржника, з проведенням відповідного перерахунку.
Доказів про те, що  ОСОБА_1 пред`являв вимоги до ОСОБА_2  про продаж належної йому частки будинку, а він від цього відмовився, а також щодо відмови іншого співвласника ОСОБА_3 від придбання належної  ОСОБА_2 частки будинку, позивач не надав.
Відповідний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2018 року у справі № 554/14897/15-ц, провадження № 61-31224св18.
Верховний Суд  також зазначає, що з огляду на те, що проведений виділ в натурі будинку не є таким, виділ ОСОБА_2 в натурі земельної ділянки та визнання за ним право власності на неї не відповідає вимогам статті 377 ЦК України та статті 120 ЗК України.
 
З урахуванням наведеного, висновки апеляційного суду про наявність правових підстав для задоволення позову щодо виділу в натурі частки майна боржника для звернення стягнення на неї,  не відповідають статті 366 ЦК України.
Оскільки у справі не вимагається збирання або додаткової перевірки чи оцінки доказів, обставини справи встановлені судами повно, але допущено неправильне застосування норм матеріального права, тому Верховний Суд дійшов висновку про часткове задоволення касаційних скарг, скасування судових рішень та ухвалення нового рішення про відмову у позові.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення, не передаючи справи на новий розгляд.
Відповідно до частин першої, третьої статті 412 ЦПК України підставами для скасування судових рішень повністю або частково і ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права. Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Неправильним застосуванням норм матеріального права вважається: неправильне тлумачення закону або застосування закону, який не підлягає застосуванню, або незастосування закону, який підлягав застосуванню.
Враховуючи наведене, Верховний Суд вважає за необхідне касаційні скарги задовольнити частково, судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у позові.
ОСОБА_2 у касаційній скарзі просив зупинити виконання постанови Апеляційного суду Черкаської області від 06 листопада 2018 року, проте, у зв`язку з вирішенням спору, незупинення виконання судового рішення у справі не призвело до порушення його прав.
Керуючись статтями 400, 409, 412, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційні скарги ОСОБА_2 , ОСОБА_1 задовольнити частково.
Рішення Уманського міськрайонного суду Черкаської області від 24 грудня 2015 року та постанову Апеляційного суду Черкаської області від 06 листопада 2018 рокускасувати,ухвалити нове рішення.
У позові ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, - Уманський районний відділ державної виконавчої служби Уманського міськрайонного управління юстиції у Черкаській області, про виділ в натурі частки із спільного майна, будинку з прибудовами та земельної ділянки боржника для звернення стягнення на неї для продажу її на публічних торгах, відмовити.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                                 А. С. Олійник
Судді:                                                                                                            І. Ю. Гулейков
                                                                                                                       С. О. Погрібний 
                                                                                                                       Г. І. Усик
                                                                                                                       В. В. Яремко