ф
ПОСТАНОВА
Іменем України

19 вересня 2019 року 
Київ
справа №822/1586/14
адміністративне провадження №К/9901/26830/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: судді-доповідача - Юрченко В.П., суддів - Васильєвої І.А., Пасічник С.С., за участю секретаря судового засідання - Титенко М.П, розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТСЦ Поділля» на постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 березня 2016 року (суддя Шевчук О.П.) та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2016 року (колегія у складі суддів: Гонтарука В.М., Білої Л.М., Граб Л.С.)   у справі № 822/1586/14 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ТСЦ Поділля» до Хмельницької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Хмельницькій області про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «ТСЦ Поділля» (надалі позивач, Товариство) звернулось до Хмельницького окружного адміністративного суду із позовом до Хмельницької міжрайонної державної податкової інспекції Хмельницької області (після реорганізації Хмельницької об`єднаної державної податкової інспекції Головного управління ДФС у Хмельницькій області)  (надалі відповідач, податковий орган) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень. 
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що вказаними податковими повідомленнями-рішеннями протиправно донараховані податкові зобов`язання та штрафні санкції, оскільки позивачем не було допущено порушень вимог податкового законодавства.
Розгляд справи здійснювався судами різних інстанцій неодноразово, судові рішення, які є предметом цього касаційного перегляду прийняті в порядку нового розгляду на виконання ухвали Вищого адміністративного суду України від 12 січня 2016 року.
Постановою  Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 березня 2016 року, залишеною без змін ухвалою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2016 року, адміністративний позов залишено без задоволення. 
Приймаючи рішення, суд першої інстанції, з доводами якого погодився суд апеляційної інстанції, дійшов висновку, що наявними в матеріалах справи письмовими доказами підтверджуються висновки контролюючого органу, викладені у акті перевірки №941/230/33363890 від 12 травня 2009 року, а тому адміністративний позов Товариства про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень необхідно залишити без задоволення. 
Не погодившись з рішеннями судів попередніх інстанцій, позивач подав касаційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом апеляційної інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати рішення судів першої та апеляційної інстанцій та прийняти нове рішення, яким повністю задовольнити адміністративний позов.
Відзив на касаційну скаргу не надходив, що не перешкоджає її розгляду по суті.
Переглянувши судові рішення в межах доводів касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судовими інстанціями фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд дійшов висновку про відсутність підстав для задоволення касаційної скарги, з таких підстав.
Судами першої та апеляційної інстанції встановлено, що 12 травня 2009 року податковим органом проведено планову виїзну перевірку Товариства з питань дотримання вимог податкового законодавства за період з 24 лютого 2005 року по 31 грудня 2008 року, валютного та іншого законодавства за період з 24 лютого 2005 року по 31 грудня 2008 року. За результатами перевірки складено акт №941/230/33363890 від 12 травня 2009 року.
Висновками акта перевірки встановлено, зокрема, порушення: 
- підпункту 4.1.1 пункту 4.1 статті 4, підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5, підпункту 7.7.2 пункту 7.7, підпункту 7.9.1, підпункту 7.9.2 пункту 7.9 статті 7 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» в результаті чого занижено податок на прибуток на суму 1   314   195 грн;
- підпункту 3.1.1 пункту 3.1 статті 3, підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5, підпункту 7.3.1 пункту 7.3, підпункту 7.4.1, підпункту 7.4.5 пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість»  в результаті чого занижено податок на додану вартість на суму 165   296 грн;
- підпункту 7.7.2 «б» пункту 7.7 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» в результаті чого завищено залишок від`ємного значення грудня 2008 року, що включається до складу податкового кредиту січня 2009 року на суму 37   972 грн;
- пункту 1.15 статті 1, статті 11 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» в результаті чого не перераховано до бюджету податок з доходів фізичних осіб в сумі 3   510 грн
- підпункту 8.1.2 пункту 8.1 статті 8 Закону України «Про податок з доходів фізичних осіб» в результаті чого рахується заборгованість по податку з доходів фізичних осіб в сумі 1   361,82 грн
- статті 203, пунктів 1, 2 статті 215, статті 228, статті 875, статті 877, статті 1134 Цивільного кодексу України, частини 2 статті 318 Господарського кодексу України, в частині здійснення Товариством як уповноваженою особою операцій з фінансово-грошовими потоками на виконання будівельних робіт на суму 149   990 грн;
- статті 203, пунктів 1, 2 статті 215, статті 228, статті 655, статті 1134, частини2 статті 1135 Цивільного кодексу України, статті 318 Господарського кодексу України в частині здійснення Товариством як уповноваженою особою операцій з фінансово-грошовими потоками з фізичними особами на поставку металевих павільйонів на суму 1   860   000 грн та 1   786   986 грн;
- пункту 2 статті 166      Господарського кодексу України, пункту 2 статті 11 Закону України «Про державне регулювання ринку цінних паперів в Україні» за здійснення діяльності на ринку цінних паперів без спеціального дозволу;
- пункту 1 статті 227 Цивільного кодексу України, пункту 3 статті 16, пункту 1 статті 17 Закону України «Про цінні папери і фондовий ринок» встановлено здійснення діяльності з операцій з цінними паперами  - продажу товариством не емітованих цінних паперів без наявності ліцензії на суму  4   169   000 грн. 
На підставі висновків акта податковим органом прийняті податкові повідомлення-рішення від 25 червня 2009 року: 
- № 0000722310/0/1367, яким визначено суму податкового зобов`язання Товариства за платежем податок на додану вартість у розмірі 247 944,00 грн, в тому числі за основним платежем 165 296,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 82 648,00 грн,
- № 0000732310/0/1368, яким визначено суму податкового зобов`язання Товариства за платежем податок на прибуток приватних підприємств у розмірі 2   494 081,00 грн, в тому числі за основним платежем 1   314 119,00 грн та штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 1 179 962,00 грн. 
За результатами процедури апеляційного оскарження позивачем вказаних рішень до Хмельницької МДПІ  прийняти податкові повідомлення-рішення від 28 серпня 2009року:
- № 0000722310/1/1777 яким визначено суму податкового зобов`язання Товариства за платежем податок на додану вартість у розмірі 247 944,00 грн, в тому числі за основним платежем 165 296,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 82 648,00 грн
- № 0000732310/1/1776 яким визначено суму податкового зобов`язання Товариства за платежем податок на прибуток приватних підприємств у розмірі 2   494 081,00 грн, в тому числі за основним платежем 1   314 119,00 грн та штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 1 179 962,00 грн. 
За результатами процедури апеляційного оскарження позивачем вказаних рішень до Державної податкової адміністрації у Хмельницькій області прийняти податкові повідомлення-рішення від 9 листопада 2009 року: 
- № 0000722310/2/2353 яким визначено суму податкового зобов`язання Товариства за платежем податок на додану вартість у розмірі 247 944,00 грн, в тому числі за основним платежем 165 296,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 82 648,00 грн
- № 0001172310/2/2352 яким визначено суму податкового зобов`язання Товариства за платежем податок на прибуток приватних підприємств у розмірі 2   478 439,00 грн, в тому числі за основним платежем 1   303 691,00 грн та штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 1 174 748,00 грн. 
За результатами процедури апеляційного оскарження позивачем вказаних рішень до Державної податкової адміністрації України прийняти податкові повідомлення-рішення від 19 січня 2010 року: 
- № 0000722310/3/34 яким визначено суму податкового зобов`язання Товариства за платежем податок на додану вартість у розмірі 247 944,00 грн, в тому числі за основним платежем 165 296,00 грн та за штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 82 648,00 грн;
- № 0001172310/3/35 яким визначено суму податкового зобов`язання Товариства за платежем податок на прибуток приватних підприємств у розмірі 2   478 439,00 грн, в тому числі за основним платежем 1   303 691,00 грн та штрафними (фінансовими) санкціями у розмірі 1 174 748,00 грн. 
За приписами частин 1 та 2 статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
В свою чергу, частиною 1 статті 195 Кодексу адміністративного судочинства (в редакції, яка діяла на час розгляду справи судом апеляційної інстанції) встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає судові рішення суду першої інстанції в межах апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції може вийти за межі доводів апеляційної скарги в разі встановлення під час апеляційного провадження порушень, допущених судом першої інстанції, які призвели до неправильного вирішення справи.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що Товариство 4 жовтня 2006 року виступило однією із сторін, які уклали договір № 01 про сумісну діяльність по будівництву та експлуатації торгівельно-сервісного центру «Поділля» (том 2 арк. с. 74-85). 
Відповідно до пункту 2.8 Договору № 01 реєстрація договору, здійснення обліку, звітності, загальної організації і загального керівництва спільною діяльністю по реалізації договору, здійснення бухгалтерських та фінансових операцій, ведення окремого бухгалтерського та податкового обліку по спільній діяльності за договором покладається на Сторону 1 - Товариство. 
Учасниками спільної діяльності для Товариства видана довіреність від 4 жовтня 2006 року, підписана ТОВ «Коммандос», ТОВ «Р-Квадрат Україна Дельта». Цією довіреністю надано право: провести реєстрацію Договору № 01 як платника податків та зборів, відкрити рахунки (в національній та іноземній валюті) в банківських установах України для ведення сумісної діяльності відповідно до умов Договору № 01, вчиняти правочини із третіми особами від імені всіх учасників та виконувати зобов`язання від імені учасників договору відповідно до укладених правочинів, вчиняти інші дії, які прямо чи опосередковано випливають з умов Договору чи законодавства України та необхідні для досягнення мети учасників Договору № 01. Для реалізації вказаних прав Уповноваженій особі надається право підпису необхідних документів (том 2 арк. с. 97). 
Судами попередніх інстанцій встановлено та не спростовано доводами касаційної скарги, що під час перевірки Товариством не надано підтвердження виконання вимог порядку ведення бухгалтерського обліку, встановленого законодавством за господарськими відносинами в межах сумісної діяльності.
Щодо завишення валових витрат.
Відповідно до пункту 5.1. статті 5 Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» (чинного на час виникнення спірних правовідносин),      валові витрати виробництва та обігу (далі - валові витрати) - сума будь-яких витрат платника податку у грошовій, матеріальній або нематеріальній формах, здійснюваних як компенсація вартості товарів (робіт, послуг), які придбаваються (виготовляються) таким платником податку для їх подальшого використання у власній господарській діяльності. 
Відповідно до підпункту 5.2.1 пункту 5.2 статті 5      цього Закону, до складу валових витрат включаються суми будь-яких витрат, сплачених (нарахованих) протягом звітного періоду у зв`язку з підготовкою, організацією, веденням виробництва, продажем продукції (робіт, послуг) і охороною праці, у тому числі витрати з придбання електричної енергії (включаючи реактивну), з урахуванням обмежень, установлених пунктами 5.3-5.7 цієї статті.
Підпунктом 5.3.9 пункту 5.3 статті 5. Закону України «Про оподаткування прибутку підприємств» встановлено, що не належать до складу валових витрат будь-які витрати, не підтверджені відповідними розрахунковими, платіжними та іншими документами, обов`язковість ведення і зберігання яких передбачена правилами ведення податкового обліку.      
Судами попередніх інстанцій зазначено, що під час   перевірки встановлено завищення валових витрат в сумі 21 042 810 грн, в тому числі в розрізі звітних періодів:
-      за І квартал 2007 року - в сумі 4 169 000 грн - від операції з придбання не емітованих (не власних) цінних паперів (облігацій) від TOB «Командос». Не відображено у відокремленому обліку як операції з цінними паперами;
- за 2008 рік - в сумі 16 873 810 грн (16 790 477 грн - від операцій з придбання металевих павільйонів по договору про сумісну діяльність № 01      на загальну суму 20 148 572 грн; 83 333 грн знято з інших витрат, як не підтверджені будь-якими первинними документами).
Судами попередніх інстанцій встановлено та не спростовано доводами касаційної скарги, що 14 листопада 2005      позивачем придбано у ТОВ «Коммандос» власні цінні папери (облігації) (том 2 арк. с. 144-145) та на виконання Договору про сумісну діяльність №01 від 4 жовтня 2006 року, у IV кварталі 2006 року, вчинено їх реалізацію самому собі на суму 4 169 000 грн (том 2 арк. с. 11-12).
Згідно акта перевірки (том 1 арк. с. 105) оплата в сумі 4 169 000 грн. на рахунок ТОВ «Коммандос» здійснена після надходження   коштів від Договору №1 про сумісну діяльність.
Судами встановлено та не спростовано доводами касаційної скарги, що позивачем не вівся відокремлений податковий облік фінансових результатів проведених операцій із цінними паперами, а Додаток К3 «Розрахунок фінансових операцій з цінними паперами та деривативами» до Декларації з податку на прибуток за відповідні звітні періоди до податкового органу не подано.            
В акті перевірки зазначено, що витрати в сумі 16 873   810 грн. безпідставно включені до складу витрат, оскільки операції оформлені лише по регістрах бухгалтерського обліку, за відсутності первинних документів (том 1 арк. с. 15).
На спростування вказаної обставини Товариством до матеріалів справи долучено видаткові накладні, в яких постачальником та одержувачем вказано ТОВ «ТСЦ Поділля» (том 3 арк. с. 25, 28, 29).
Інших первинних документів до матеріалів справи не надано, в апеляційній та касаційній скаргах про існування таких документів не зазначено.
Отже, доводи касаційної скарги не знайшли свого підтвердження в цій частині. 
Щодо правильності визначеності розміру податкового кредиту.
Податковий кредит звітного періоду відповідно до підпункту 7.4.1. пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про податок на додану вартість» (який діяв на час спірних правовідносин), визначається виходячи із договірної (контрактної) вартості товарів (послуг), але не вище рівня звичайних цін, у разі якщо договірна ціна на такі товари (послуги) відрізняється більше ніж на 20 відсотків від звичайної ціни на такі товари (послуги), та складається із сум податків, нарахованих (сплачених) платником податку за ставкою, встановленою пунктом 6.1 статті 6 та статтею 8-1 цього Закону, протягом такого звітного періоду у зв`язку з: 
- придбанням або виготовленням товарів (у тому числі при їх імпорті) та послуг з метою їх подальшого використання в оподатковуваних операціях у межах господарської діяльності платника податку;
- придбанням (будівництвом, спорудженням) основних фондів (основних засобів, у тому числі інших необоротних матеріальних активів та незавершених капітальних інвестицій в необоротні капітальні активи), у тому числі при їх імпорті, з метою подальшого використання у виробництві та/або поставці товарів (послуг) для оподатковуваних операцій у межах господарської діяльності платника податку.
За приписами підпункту 7.4.5 пункту 7.4 тієї ж статті не підлягають включенню до складу податкового кредиту будь-які витрати зі сплати податку, які не підтверджені податковими накладними чи митними деклараціями, а у разі імпорту робіт (послуг) - актом прийняття робіт (послуг) чи банківським документом, який засвідчує перерахування коштів в оплату вартості таких робіт (послуг).
При розгляді справ з аналогічними правовідносинами, суди касаційної інстанції неодноразово висловлювали правову позицію, що важливо звертати особливу увагу на дослідження обставин реальності здійснення господарських операцій платника податку, на підставі яких таким платником були сформовані дані податкового обліку. При цьому приймати на підтвердження даних податкового обліку можна лише достовірні первинні документи, які складені в разі фактичного здійснення господарської операції. 
З метою встановлення факту здійснення господарської операції, формування витрат для цілей визначення об`єкта оподаткування податком на прибуток або податкового кредиту з податку на додану вартість судам належить з`ясовувати, зокрема, такі обставини: рух активів у процесі здійснення господарської операції; установлення спеціальної податкової правосуб`єктності учасників господарської операції; установлення зв`язку між фактом придбання товарів (послуг), спорудженням основних фондів, імпортом товарів (послуг), понесенням інших витрат і господарською діяльністю платника податку.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що в листопаді 2008 року позивачем безпідставно завищено податковий кредит за рахунок віднесення до сум задекларованого по деклараціях обсягів придбання в сумі 16 790 477 грн від взаємовідносин, які оформлені лише накладними.
Суд не погоджується з доводом касаційної скарги, що наявність податкових накладних доводить правильність документування правовідносин, за якими проведено формування податкового кредиту. 
Правові засади регулювання, організації, ведення бухгалтерського обліку та складання фінансової звітності в Україні визначає Закон України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні» № 996-XIV від 16 липня 1999 року.
Частиною 2 статті 9 зазначеного Закону встановлено, що первинні та зведені облікові документи можуть бути складені на паперових або машинних носіях і повинні мати такі обов`язкові реквізити: назву документа (форми); дату і місце складання; назву підприємства, від імені якого складено документ; зміст та обсяг господарської операції, одиницю виміру господарської операції; посади осіб, відповідальних за здійснення господарської операції і правильність її оформлення; особистий підпис або інші дані, що дають змогу ідентифікувати особу, яка брала участь у здійсненні господарської операції.
З урахуванням зазначеного, Суд погоджується з висновком податкового органу, що Товариством не надано належних первинних документів, якими підтверджено правомірність включення спірних сум до податкового кредиту.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що уповноваженою особою - Товариством проведені операції по передачі майна Товариства (металевих павільйонів), яке знаходилось у спільній частковій власності учасників Договору № 01, всупереч умовам Договору № 01 без згоди всіх учасників, та відображено такі операції у відокремленому обліку за результатами спільної діяльності.
Товариством для ведення діяльності від імені та в інтересах учасників Договору № 01 відкрито поточний рахунок в національній валюті № НОМЕР_1 у АКБ «ТК Кредит», м. Київ. 
Проте, як встановлено при проведенні перевірки, та не спростовано під час судового розгляду, рух коштів на виконання Договору № 01 здійснювався по власних поточних рахунках позивача, що підтверджується наявною в матеріалах справи банківською випискою, а також довідкою відповідача від 16.03.2016 року №1389/9/10-024 про належність поточних рахунків позивачу. Доказів на перерахунок коштів з рахунку позивача на рахунок ведення діяльності від імені та в інтересах учасників Договору № 01 не надано. Не зазначено про такі докази і в касаційній скарзі.
В касаційній скарзі позивач зазначає, що здійснював продаж павільйонів з метою отримання коштів для будівництва ринку, оскільки сторона-3 за договором № 01 (ТОВ «Р-Квадрат Україна Дельта») зобов`язалася надати 35   253   000 грн, а надала лише 160   564   842 грн. В  судовому засіданні представник позивача уточнила, що надано лише 160   564 грн., тобто суму яка недостатня для закінчення будівництва.
На підтвердження зазначеного, позивач посилається на акт державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію від 27 червня 2008 року. 
Першу чергу ринку «ТСЦ "Поділля» прийнято в експлуатацію відповідно до акту державної приймальної комісії про прийняття в експлуатацію закінченого будівництвом об`єкта від 30 травня 2008 року, затвердженого розпорядженням Хмельницької РДА №767/08-р від 27 червня 2008 року (том 2 арк. с. 67-72) Пунктом 14 вказаного акта зазначено, що загальна вартість будівництва складає 160   564   842,56 грн.
Крім того, в касаційній скарзі Товариство зазначає, що суд першої інстанції в постанові від 24 березня 2016 року вказав, що висновок судово-економічної експертизи № 3532/10-19/600/11-19 від 24 січня 2011 року спростовує доводи податкового органу про відсутність документальних доказів для підтвердження реальності господарських операцій. Однак по суті прийняв інше рішення, не обґрунтувавши його.
Вказане твердження ґрунтується на невірному тлумачені відповідного абзацу судового рішення, в якому зазначено «Вказане клопотання задоволене не було, зважаючи на що Висновок складався без урахування вказаних документів, внаслідок чого підстав вважати, що Висновок судово-економічної експерти №3532/10-19/600/11-19 від 24.01.2011 року спростовує доводи податкового органу про відсутність документальних доказів (первинних документів) для підтвердження реальності господарських операцій не вбачається».      Тобто суд дійшов висновку, що висновок експерта не спростовує висновки податкового органу.
Отже, судами першої та апеляційної інстанцій підставі повно і всебічно з`ясовано всі обставини в адміністративній справі, підтверджені доказами, наявними в матеріалах справи, та дослідженими в судовому засіданні.
Доводи касаційної скарги не спростовують висновки судів першої та апеляційної інстанції, позивач просить про переоцінку, додаткову перевірку доказів стосовно здійснення господарських операцій, що знаходиться за межами касаційного перегляду встановленими частиною другою статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України.
Згідно з ч. 1   ст. 350 КАС України   суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанції не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
Керуючись ст. ст.   341,   345,   349,   350 Кодексу адміністративного судочинства України,

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ТСЦ Поділля» залишити без задоволення.
2. Постанову Хмельницького окружного адміністративного суду від 24 березня 2016 року та ухвалу Вінницького апеляційного адміністративного суду від 31 травня 2016 року у справі № 822/1586/14 залишити в силі.
           3. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

...........................

...........................

...........................

В.П. Юрченко
І.А. Васильєва 
 С.С. Пасічник ,
Судді Верховного Суду