Постанова
Іменем  України
 
13 вересня 2019 року
м. Київ
 
справа № 289/2062/17
провадження № 61-32921св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Петрова Є. В. (суддя-доповідач),
суддів: Сімоненко В. М., Мартєва С. Ю. 
 
позивач - Міське комунальне підприємство «Водоканал» Радомишльської міської ради,
відповідачі: ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
представник відповідача
ОСОБА_1 - ОСОБА_3 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 та представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на рішення Апеляційного суду Житомирської області від 20 червня 2017 року у складі колегії суддів: Талько О. Б., Гансецької І. А., Шевчук А. М. та касаційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 на додаткове рішення Апеляційного суду Житомирської області від 19 вересня 2017 року у складі колегії суддів: Талько О. Б., Григорусь Н. Й., Коломієць О. С.
 
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2016 року Міське комунальне підприємство «Водоканал» звернулося до суду з позовомдо ОСОБА_1 , в якому зазначив, що відповідач проживає та зареєстрований у квартирі АДРЕСА_1 , та є споживачем послуг із централізованого водопостачання і водовідведення, що підтверджується договором від 1 вересня 2004 року.
За умовами пункту 11 вказаного договору відповідач взяв на себе зобов`язання щомісячно сплачувати за фактично спожиту холодну воду і водовідведення до терміну, визначеному у пункті 8 даного договору.
Також зазначив, що  ОСОБА_1 з 2012 року по 2016 рік працював у Міському комунальному підприємстві «Водоканал» (далі - МКП «Водоканал») на посаді головного інженера. У його підпорядкуванні перебували контролери підприємства, які здійснювали зняття показників лічильників у споживачів. Користуючись своїм службовим становищем, відповідач спонукав контролерів не фіксувати показники та заборгованість за його особистим рахунком.
Протягом періоду з 1 січня 2014 року по 31 грудня 2016 року  ОСОБА_1  не сплачував за послуги водопостачання та водовідведення та не допускав контролерів до перевірки показників лічильника, про що складені відповідні акти. У зв`язку з цим за вказаний період виникла заборгованість у розмірі 5 823,17 грн.
Позивач зазначав, що сума боргу розрахована не за показниками лічильника, а виходячи із норм споживання води. При цьому, врахована також та обставина, що до складу сім`ї відповідача входять три особи, про що зазначено у договорі про надання послуг із централізованого водопостачання та водовідведення, укладеного між сторонами 01 вересня 2004 року.
Окрім того, на підприємстві відсутні будь-які дані щодо опломбування лічильника у відповідача, у договорі не зазначений його номер, а за умови наявності лічильника з 2004 року по 2016 рік він повинен пройти метрологічну перевірку не менше ніж три рази, дані про які необхідно передавати до МКП «Водоканал».
Заперечуючи проти нарахування зазначеної суми заборгованості, відповідач надав договір про надання послуг із водопостачання та водовідведення, укладений у 2009 році, однак зазначений договір відсутній на підприємстві та не зареєстрований у встановленому законом порядку.
Оскільки після пред`явлення позову відповідач сплатив 674,41 грн боргу за вказаний період, позивач, уточнивши позовні вимоги, просив стягнути з відповідача заборгованість за надані послуги у розмірі 5 148,76 грн.
Під час розгляду до участі у справі в якості співвідповідача залучено  ОСОБА_2 .
 
Короткий зміст судового рішення суду першої інстанції
Рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 05 травня        2017 року позов задоволено частково. Стягнуто з  ОСОБА_1 , ОСОБА_2  у солідарному порядку на користь МКП «Водоканал» заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання і водовідведення в сумі 59,73 грн та судовий збір в рівних частках в сумі по 689 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Задовольняючи позов частково, суд першої інстанції виходив з того, що нарахування плати за надані позивачем послуги необхідно здійснювати з урахуванням показників лічильника, оскільки належних доказів того, що ОСОБА_1 не допускав контролерів до перевірки засобу обліку води, суду не надано.
 
Короткий зміст рішень суду апеляційної інстанції
Рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 20 червня 2017 року вказане рішення суду першої інстанції скасовано та ухвалено нове про часткове задоволення позову. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь МКП«Водоканал» Радомишльської міської ради заборгованість за надані послуги з централізованого водопостачання та водовідведення у розмірі 5 148,76 грн. В задоволенні позовних вимог до  ОСОБА_2 відмовлено.
Ухвалюючи нове рішення у справі суд апеляційної інстанції виходив з того, що позивач правильно нарахував заборгованість за надані послуги протягом спірного періоду, виходячи із норм споживання.
Додатковим рішенням Апеляційного суду Житомирської області від 19 вересня 2017 року задоволено заяву МКП «Водоканал», ухвалено додаткове рішення яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь МКП «Водоканал» судові витрати у розмірі 3 138 грн.
Додаткове рішення мотивоване тим, що при ухваленні рішення апеляційним судом не було вирішено питання щодо судових витрат, тому заява МКП «Водоканал» підлягає задоволенню.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У липні 2017 року ОСОБА_2 та представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 . звернулись до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на рішення суду апеляційної інстанцій, в якій просять скасувати рішення Апеляційного суду Житомирської області від 20 червня 2017 року, залишивши рішення суду першої інстанції без змін.
У жовтні 2017 року представник ОСОБА_1 - ОСОБА_3 звернувся до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ з касаційною скаргою на додаткове рішення суду апеляційної інстанцій, в якій просить скасувати додаткове рішення.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
11 серпня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою на рішення Апеляційного суду Житомирської області від 20 червня 2017 року.
20 жовтня 2017 року ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою на додаткове рішення Апеляційного суду Житомирської області від 19 вересня 2017 року.
Згідно із статтею 388 ЦПК України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів», що набрав чинності 15 грудня 2017 року (далі - ЦПК України), судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
31 травня 2018 року справу передано до Верховного Суду.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05 червня 2019 року вказану справу призначено судді - доповідачеві Петрову Є. В. 
 
Аргументи учасників справи 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційну скаргу на рішення Апеляційного суду Житомирської області від 20 червня 2017 року мотивовано тим, що суд дійшов безпідставного висновку про задоволення позовних вимог, оскільки споживач ОСОБА_1 . кожен рік сплачував комунальні платежі, у відповідності до правових норм ст.ст. 1, 20 Закону України «Про житлово-комунальні платежі».
Також зазначав, що він неодноразово звертався до позивача із заявами щодо направлення контролерів для зняття показників лічильника. Належних та допустимих доказів того, що він не допускав контролерів, матеріали справи не містять. Окрім того, встановлений у його квартирі засіб обліку води належним чином опломбований та не містить ознак втручання сторонніх осіб.
Крім того, суд апеляційної інстанції не звернув уваги та не надав юридичної оцінки факту порушення позивачем строків позовної давності.
Касаційну скаргу на додаткове рішення Апеляційного суду Житомирської області від 19 вересня 2017 року мотивовано тим, що вирішення будь-якого питання пов`язаного з розглядом справи, виконання рішення у якій зупинено судом касаційної інстанції, знаходиться за межами повноважень апеляційного суду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
ОСОБА_1 зареєстрований та проживає у квартирі АДРЕСА_1 .
Міське комунальне підприємство«Водоканал» Радомишльської міської ради надає  ОСОБА_1 комунальні послуги, від яких останній у встановленому законом порядку не відмовлявся.
Звертаючись до суду з даними вимогами, позивач надав типовий договір про надання послуг з водопостачання та водовідведення, укладений між сторонами 01 вересня 2004 року. Зміст цієї угоди свідчить про те, що у вказаному житловому приміщені установлений лічильник та зазначені його початкові показники. При цьому, номер засобу обліку води не вказаний.
У даному договорі також зазначено трьох мешканців квартири  АДРЕСА_1 .
 
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржувані рішення суду апеляційної інстанції відповідають вказаним вимогам закону.
Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційних скарг, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційних скарг без задоволення з огляду на таке.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Згідно із статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на:
1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
Хоч у частині першійстатті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» й передбачено, що відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах, проте відповідно до пункту 1 частини першоїстатті 20 цього Закону споживач має право, зокрема, одержувати вчасно та відповідної якості житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та умовами договору на надання житлово-комунальних послуг.
Такому праву прямо відповідає визначений пунктом 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» обов`язок споживача оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Ухвалюючи рішення, суд апеляційної інстанції, виходив із того, що споживач зобов`язаний оплатити житлово-комунальні послуги, оскільки він фактично користувався ними. 
Згідно типового договору про надання послуг з водопостачання та водовідведення, укладеного між сторонами 01 вересня 2004 року, у вказаному житловому приміщені установлений лічильник та зазначені його початкові показники. При цьому, номер засобу обліку води не вказаний.
Відповідно до п.п.13, 14 договору він укладений на невизначений термін і набуває чинності з моменту його підписання сторонами.
Договір вважається переукладеним на наступний календарний рік, якщо за один місяць до його припинення жодна із сторін не заявить про закінчення строку його дії.
Д ан ий договір є чинним, оскільки до суду не надано належних та допустимих доказів того, що договір, укладений між сторонами 01вересня 2004 року, був розірваний у встановленому порядку та припинив свою дію.
Долучений до матеріалів справи акт, складений комісією МКП «Водоканал» 04 травня 2017 року, містить інформацію про те, що у належному відповідачеві житловому приміщенні встановлений лічильник обліку води 2000 року випуску, кінцеві показники якого становлять 336 куб.м. Комісією також встановлено, що номер на пломбі лічильника відсутній. Даний акт не оскаржений у встановленому законом порядку та є чинний. Доказів на спростування вищезазначеної інформації суду не надано.
Як встановлено судом, відповідач протягом періоду з 01 січня 2014 року по 31 грудня 2016 року не вносив кошти в рахунок оплати на надані позивачем послуги. Заборгованість відповідача за отримані житлово-комунальні послуги підтверджена позивачем належними та допустимими доказами, а часткова сплата  ОСОБА_1 заборгованості свідчить про визнання відповідачем вищевказаних обставин.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суд апеляційної інстанції правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну оцінку, правильно встановив обставини справи, в результаті чого ухвалив законе й обґрунтованерішення, якевідповідаєвимогам матеріального та процесуального права.
Визначаючи розмір заборгованості, суд дійшоввірного висновку про те, що позивачем нараховані, а відповідачем не сплачено кошти за надані житлово-комунальні послуги за період з 01 січня 2014 року по 31 грудня2016 року. Нарахована комунальним підприємством сума за комунальні послуги відповідачем частково сплачувалася, унаслідок чого загальний розмір її заборгованості становить 5 148,76 грн. Зазначений розрахунок боргу обґрунтований належним чином, відповідачем не спростовано.
Доводи касаційної скарги про те, що відповідач протягом 2012 -2016 років майже не проживав у вказаній квартирі, послуги з централізованого водопостачання та водовідведення не отримував, у зв`язку із чим підстави для стягнення коштів за цей період відсутні, є необґрунтованими з огляду на таке.
Відповідно до пункту 6 частини першої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», у редакції чинній на час оспорюваного періоду, споживач має право на несплату вартості житлово-комунальних послуг за період тимчасової відсутності споживача та/або членів його сім`ї при відповідному документальному оформленні.
Відповідач не надавдоказів того, що він звертався до МКП «Водоканал» із відповідною заявою та надавав офіційний документ, який свідчить про те, що він не проживає у квартирі, а тому підстави для звільнення його від оплати послуг у вказаний період відсутні.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом апеляційної інстанціїнорм матеріального та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, викладених у мотивувальній частині оскаржуваного судового рішення.
Рішення суду апеляційної інстанцій містить вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо кожного доводу сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Щодо доводів касаційної скарги на додаткове рішення Апеляційного суду Житомирської області від 19 вересня 2017 року, слід зазначити наступне.
Правові засади справлення судового збору, платників, об`єктів та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначеніЗаконом України «Про судовий збір».
Відповідно до статті 1 Закону України «Про судовий збір» судовий збір - це збір, що справляється на всій території України за подання заяв, скарг до суду, за видачу судами документів, а також у разі ухвалення судами окремих судових рішень, передбачених цим Законом. Судовий збір включається до складу судових витрат.
Частиною другою статті4 Закону України «Про судовий збір» (чинного на момент подання пзовної заяви) за подання до суду позовної заяви майнового характеру юридичною особою справляється судовий збір у розмірі 1,5 відсотка ціни позову, але не менше 1розміру мінімальної заробітної плати.
Відповідно до Закону України «Про судовий збір» (чинного на момент подання до апеляційної скарги) за розгляд апеляційної скарги на рішення суду, заяви про приєднання до апеляційної скарги на рішення суду; апеляційної скарги на судовий наказ, заяви про перегляд судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами фізичною особою справляється судовий збір у розмірі 110 відсотків ставки, що підлягала сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги.
Згідно з частиною першоюстатті 88 ЦПК України 2004 року стороні, на користь якої ухвалено рішення, суд присуджує з другої сторони понесені нею і документально підтверджені судові витрати.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 220 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою осіб, які беруть участь у справі, чи з власної ініціативи постановити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.
Таким чином, ухвалюючи додаткове рішення у справі, апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про стягнення судового збору з  ОСОБА_1  на користь МКП «Водоканал», оскільки при ухваленні рішення апеляційного суду, яким було частково задоволено апеляційну скаргу не вирішено питання про розподіл судових витрат понесених МКП «Водоканал» у зв`язку із необхідністю захисту своїх прав у суді.
Доводи касаційної скарги не дають підстав для висновку, що при розгляді справи судом допущено порушення норм процесуального права, які давали б підстави для скасування оскаржуваного судового рішення, тому касаційна скарга підлягає відхиленню, а оскаржуване додаткове рішення залишенню без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
 
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційних скарг без задоволення, а оскаржуваних судових рішень - без змін.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки касаційні скарги залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційні скарги ОСОБА_2 та представника ОСОБА_1 - ОСОБА_3 залишити без задоволення.
Рішення Апеляційного суду Житомирської області від 20 червня 2017 року та додаткове рішення Апеляційного суду Житомирської області від 19 вересня         2017 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                Є. В. Петров
 
В. М. Сімоненко
 
С. Ю. Мартєв