Постанова                                                                                         
Іменем України                                  
 
11 вересня 2019 року
м. Київ
 
справа 554/13572/13-ц
провадження № 61-19966св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Головуючого - Луспеника Д.Д.
Суддів: Воробйової І. А., Кривцової Г. В. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А., Черняк Ю. В.,
 
учасники справи: 
позивач - Публічне акціонерне товариство «Полтава-Банк»,
відповідач - Горкун Аліна Олегівна
третя особа - ОСОБА_1 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу публічного акціонерного товариства «Полтава-Банк», ОСОБА_2 на рішення Октябрського районного суду м. Полтави у складі судді    Січиокно Т. О., від 05 грудня 2016 року та рішення Апеляційного суду Полтавської області у складі колегії суддів: Триголова В. М., Дорош А. І., Кузнєцової О. Ю., від 22 лютого 2017 року, 
 
ВСТАНОВИВ:
 
Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У вересні 2012 року Публічне акціонерне товариство «Полтава-Банк» ( далі - ПАТ «Полтава-Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди.
 
Позовна заява ПАТ «Полтава-Банк» мотивована тим, що під час розгляду кримінальної справи № 1622/3828/2012 встановлено, що відповідач, перебуваючи на посаді економіста відділення № 26 ПАТ «Полтава-Банк», протягом 2008-2011 років, умисно з іншими працівниками відділення банку, шляхом службового підроблення офіційних банківських документів, заволоділа грошовими коштами ПАТ «Полтава-Банк» в особливо великих розмірах на загальну суму 673 304,68 грн. Своїми діями відповідач  спричинила матеріальні збитки позивачу. ПАТ «Полтава-Банк» зазначало, що постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 27 червня    2012 року до   ОСОБА_2 застосовані примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом до одужання. Просило стягнути з відповідача 673 304,68 грн у рахунок  відшкодування шкоди, завданої злочинними діями.   
 
Справа неодноразово переглядалася судами. Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 25 травня 2016 року касаційну скаргу ПАТ КБ «ПриватБанк» задоволено, скасовано рішення Октябрського районного суду м. Полтави від 20 жовтня 2015 року та ухвалу Апеляційного суду Полтавської області від 18 січня    2016 року. Справу передано на новий розгляд до суду першої інстанції. 
 
Ухвала касаційного суду мотивована тим, що суд першої інстанції не установив усіх фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, а саме: чи укладено між сторонами трудовий договір, яка підстава покладання на працівника відповідальності за майнову шкоду, чи спричинена шкода діями працівника, в якому обсязі майнової шкоди несе відповідальність працівник за встановлених фактичних обставин, яка ступінь вини працівника за заподіяну шкоду (за виключенням прямої дійсної шкоди), за яких обставин заподіяна шкода, чи спричинена шкода з корисних мотивів та чи є підстави для зменшення розміру покриття шкоди залежно від майнового стану працівника. Натомість суд помилково обмежився лише відсутністю вироку стосовно відповідача, однак згідно з вимогами вищевказаних норм матеріального права це не може бути достатньою і єдиною підставою для відмови у захисті порушеного права позивача. 
  
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 05 грудня 2016 року позов ПАТ «Полтава-Банк» залишено без задоволення.
 
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що матеріали справи не містять належних та допустимих доказів спричинення позивачу матеріальної шкоди діями відповідача на суму 673 304,68 грн, оскільки  відсутній вирок, який би підтверджував  вину відповідача. 
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
 
Рішенням Апеляційного суду Полтавської області від 22 лютого 2017 року апеляційну скаргу ПАТ «Полтава-банк» задоволено частково, рішення суду першої інстанції скасовано.
Позовні вимоги ПАТ «Полтава-Банк» задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_2 в рахунок відшкодування шкоди  середньомісячний заробіток  у розмірі 2 056,17 грн. В іншій частині позову відмовлено.
 
Рішення апеляційного суду мотивоване тим, що із вироку Октябрського районного суду м. Полтави від 06 лютого 2015 року, яким ОСОБА_1 визнано винною у скоєнні злочину, передбаченого частиною другою статті 367 КК України встановлено, що діями, зокрема, ОСОБА_2 внаслідок  порушення своїх трудових обов`язків ПАТ «Полтава-Банк» заподіяно шкоду. Оскільки між сторонами не укладався договір про повну матеріальну відповідальність, а інші докази, на підставі яких ОСОБА_2 повинна нести повну матеріальну відповідальність, відсутні, отже ОСОБА_2 повинна нести відповідальність за заподіяну шкоду в межах середньомісячного заробітку. 
  
Короткий зміст вимог касаційних скарг
 
У касаційній скарзі ОСОБА_2 просить скасувати  рішення апеляційного суду та залишити без змін рішення суду першої інстанції.
 
У касаційній скарзі ПАТ «Полтава-Банк» просить скасувати рішення апеляційного суду та рішення суду першої інстанції, ухвалити рішення, яким задовольнити позов у повному обсязі.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
 
Касаційна скарга ОСОБА_2 мотивована тим, що суд апеляційної інстанції надав неправильну оцінку зібраним доказам та дійшов помилкового висновку щодо її вини у завданні шкоди позивачу, оскільки вина у кримінальному правопорушенні може бути встановлена лише вироком суду, а відносно ОСОБА_2 вирок відсутній. 
 
Касаційна скарга ПАТ «Полтава-Банк» мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанції надано неправильну оцінку зібраним доказам, що призвело до необґрунтованої відмови у задоволенні позову про стягнення  матеріальної шкоди у розмірі 673 304,68 грн. Посилаючись на положення статті 134 Кодексу законів про Працю України (КЗпП України) вказує, що працівник несе повну матеріальну відповідальність у тому випадку, коли органами досудового розслідування встановлено склад кримінального правопорушення в діях такого працівника. Вказує, що повна матеріальна відповідальність на цій підставі настає незалежно від виконуваної роботи або посади, яку обіймає такий працівник.  
 
Рух касаційних скарг у суді касаційної інстанції
 
Ухвалами Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних               і кримінальних справ від 23 березня 2017 року та 21 квітня 2017 року відкрито касаційні провадження у вказаній справі, витребувано справу із суду першої інстанції.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу ХІІІ «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України ( далі - ЦПК України) касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
У травні  2018 року справу передано до Верховного Суду.
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями  04 червня 2019 року справу призначено судді-доповідачу. 
Ухвалою Верховного Суду від 28 серпня 2019 року справу призначено до судового розгляду.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Відповідач перебувала у трудових відносинах із ПАТ «Полтава-Банк», працюючи на посаді економіста відділення № 26, розташованого за адресою: вул. Калініна, 45-А,  м. Полтава з березня 2006 року.
Посадовою інструкцією економіста відділення № 26, затвердженою  керуючим відділенням № 26 АБ «Полтава-Банк» 06 жовтня 2008 року ( далі - посадова інструкція), визначено правовий статус, функціональні обов`язки, права й відповідальність економіста відділення та вона є документом, яким він керується в своїй роботі.
Відповідно до пункту 4.1 посадової інструкції економіст несе персональну відповідальність за: якісне та своєчасне виконання робіт згідно посадових обов`язків у відповідності з чинним законодавством та внутрішньобанківськими нормативними документами; додержання вимог законодавчих актів України, нормативних актів НБУ, постанов Правління банку, наказів голови Правління банку та його заступників, керуючої відділенням; порушення чинного законодавства і вимог Національного банку України; ведення бухгалтерського обліку кредитних справ; недотримання затвердженої методики видачі кредитів; бездіяльність               і невжиття заходів щодо правильності роботи операціоніста в підсистемі емітент еквайер; за достовірність звітності, що надається до Головного офісу АТ «Полтава-Банк», а також за інформацію, що надається на розгляд керуючому відділення; своєчасне виправлення помилок при виконанні своїх прямих службових обов`язків; розголошення комерційної таємниці, до якої він має доступ під час роботи в банку; відсутності належного режиму таємності роботи з документами, що містять комерційну таємницю, а також банківську таємницю; порушення правил внутрішнього трудового розпорядку; порушення у дотриманні інструкцій з охорони праці, протипожежної охорони, виробничої санітарії.
04 березня 2011 року наказом  від 22 лютого 2011 року № 342 ОСОБА_2 звільнена з посади економіста відділення № 26 ПАТ «Полтава-Банк» на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП України, за угодою сторін.
Постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 27 червня         2012 року, яка прийнята за наслідками розгляду кримінальної справи                 № 1622/3828/2012, порушеної стосовно ОСОБА_2 за ознаками злочинів, передбачених частиною 5 статті 191, частиною 2 статті 366 Кримінального кодексу України ( далі - КК України), застосовано до ОСОБА_2 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом до одужання.
ОСОБА_2 обвинувачувалася в тому, що перебуваючи на посаді економіста відділення № 26 ПАТ «Полтава-Банк» як службова особа, протягом 2008-2011 років умисно, з корисливих мотивів, за попередньою змовою з працівниками цього відділення, матеріали справи щодо яких виділені в окреме провадження, а саме: ОСОБА_3                      ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , зловживаючи своїм службовим становищем, шляхом службового підроблення офіційних банківських документів, у тому числі заяв на видачу і переказ готівки та відміни здійснення проводок, заволоділа грошовими коштами ПАТ «Полтава-Банк» в особливо великих розмірах на загальну суму 673 304, 68 грн. Отримані грошові кошти             ОСОБА_2 та інші співучасники розподілили між собою в залежності від відведених їм функцій.
Постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 27 вересня        2012 року змінено стосовно ОСОБА_2 примусові заходи медичного характеру у вигляді госпіталізації до психіатричного закладу із звичайним наглядом на амбулаторну психіатричну допомогу в примусовому порядку до одужання.
Рішенням Октябрського районного суду м. Полтави від 13 липня 2013 року продовжено ОСОБА_2 амбулаторну психіатричну допомогу в примусовому порядку.
Вироком Октябрського районного суду м. Полтави від 06 лютого 2015 року ОСОБА_1 визнано винною у скоєнні злочину, передбаченого частиною другою статті 367 КК України та призначено їй покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки з позбавленням права займати посади, пов`язані із виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських обов`язків строком на 3 роки. Звільнено ОСОБА_1 від відбування призначеного основного покарання та додаткового покарання на підставі пункту «є» статті 1 Закону України «Про амністію у 2014 році».
Цивільний позов ПАТ «Полтава-Банк» до ОСОБА_1 задоволено частково. Стягнуто із ОСОБА_1 на користь ПАТ «Полтава-Банк» 639 947, 50 грн. завданої матеріальної шкоди. У задоволенні іншої частини позову ПАТ «Полтава-Банк»  відмовлено.
Постановою Октябрського районного суду м. Полтави від 06 лютого         2015 року звільнено ОСОБА_9 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 від кримінальної відповідальності за вчинення злочинів, передбачених частиною п`ятою           статті 27, частиною першою статті 366 КК України, у зв`язку із закінченням строків давності.
Мотивувальна частина 
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Встановлено, й це вбачається із матеріалів справи, що судове рішення суду апеляційної інстанції вказаним вимогам закону не відповідає.
 
Касаційна скарга ПАТ «Полтава-Банк» підлягає задоволенню, касаційна скарга ОСОБА_2 підлягає частковому задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Статтею 130 КЗпП України встановлено, що працівники несуть матеріальну відповідальність за шкоду, заподіяну підприємству, установі, організації внаслідок порушення покладених на них трудових обов`язків. При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівників гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі, організації винними протиправними діями (бездіяльністю) працівника.
Пунктом 3 частини 1 статті 134 КЗпП України встановлено, що відповідно до законодавства працівники несуть матеріальну відповідальність у повному розмірі шкоди, заподіяної з вини підприємству, установі, організації, у випадках, коли шкоду завдано діями працівника, які мають ознаки діянь, переслідуваних у кримінальному порядку.
Тобто, за змістом пункту третього частини першої статті 134 КЗпП України працівник несе повну матеріальну відповідальність не тільки у випадках, коли щодо нього винесений обвинувальний вирок, але і тоді, коли наявний склад кримінального правопорушення в його діях установлено органами досудового розслідування. 
При покладенні матеріальної відповідальності права і законні інтереси працівника гарантуються шляхом встановлення відповідальності тільки за пряму дійсну шкоду, лише в межах і порядку, передбачених законодавством, і за умови, коли така шкода заподіяна підприємству, установі організації винними протиправними діями ( бездіяльністю) працівника.
Крім того, за положеннями статті 137 КЗпП України суд, при визначенні розміру шкоди, що підлягає покриттю, крім прямої дійсної шкоди, враховує ступінь вини працівника і ту конкретну обстановку, за якої шкоду було заподіяно.
Суд може зменшити розмір покриття шкоди, заподіяної працівником, залежно від його майнового стану, за винятком випадків, коли шкода заподіяна злочинними діями працівника, вчиненими з корисною метою (частина друга статті 137 КЗпП України).
Відповідно до положень статті 236 ЦПК України, суд має встановити на підставі наданих сторонами спору доказів обставини справи, викласти в рішенні суду та зробити з установлених фактичних обставин правові висновки щодо наявності підстав для покладення матеріальної відповідальності на працівника й щодо розміру матеріальної шкоди, яка спричинена працівником, і розміру шкоди, яка підлягає стягненню з відповідача з урахуванням положень статті 137 КЗпП України та положень статті 138 КЗпП України щодо обов`язку доведення умов покладення відповідальності за спричинену шкоду, передбачених статтею 130 КЗпП України.
У справі, яка є предметом касаційного перегляду, позивач вказував на те, що предметом позову є шкода, завдана діями ОСОБА_2 , які носять ознаки кримінального правопорушення, встановлені органами досудового розслідування. Суд апеляційної інстанції, пославшись на положення, викладені в постанові Верховного Суду України від 29 грудня 1992 року №14 «Про судову практику у справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації їх працівниками», дійшов висновку про відсутність доказів того, що в діях ОСОБА_2 наявні ознаки кримінального правопорушення, встановленого органами досудового розслідування, однак не надав оцінку доказам, наданим стороною позивача, зокрема, постановам про застосування примусових заходів медичного характеру, ухвалених стосовно відповідача. 
Як наголошено в Рішенні Конституційного Суду України від 30 січня           2003 року №3-рп/2003 правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості і забезпечує ефективне поновлення в правах.
Суд може визнати недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, однак зобов`язаний встановити обставини, які підлягають доказуванню і зобов`язаний вжити всіх необхідних заходів з метою встановлення істини. Принцип змагальності не виключає необхідності всебічного та повного дослідження всіх обставин справи задля встановлення об`єктивної істини та об`єктивного вирішення справи.
Висновки суду апеляційної інстанції про відсутність доказів, на підставі яких відповідач повинна нести повну матеріальну відповідальність є передчасними, оскільки судом не надано оцінку зібраним доказам, зокрема, постановам про застосування заходів медичного характеру стосовно ОСОБА_10 , в контексті пункту третього частини першої статті 134 КЗпП України. 
 
Крім того, судом апеляційної інстанції не перевірено доводи відповідача ОСОБА_10 щодо того, що вироком суду відносно ОСОБА_1 вже стягнуто з ОСОБА_11 на користь банку в рахунок відшкодування шкоди 639 947,50 грн, тобто шкода, завдана злочином відшкодована повністю і вимоги банку до ОСОБА_2 є подвійним стягненням. 
Загальними вимогами процесуального права, закріпленими у статтях 57 - 60, 131-132, 137, 177, 179, 185, 194, 212-215 ЦПК України, чинного на час розгляду справи, визначено обов`язковість встановлення судом під час вирішення спору обставин, що мають значення для справи, надання їм юридичної оцінки, а також оцінки всіх доказів, розрахунків, з яких суд виходив при вирішенні позовів, що стосуються, зокрема, грошових вимог (дослідження обґрунтованості, наявності доказів, що їх підтверджують).
Без виконання цих процесуальних дій ухвалити законне й обґрунтоване рішення в справі неможливо.
Частиною третьою статті 411 ЦПК України передбачено, що підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази.
 
Частиною першою статті 400 ЦПК України визначено, що суд касаційної інстанції під час розгляду справи в касаційному порядку не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
За таких обставин, оскільки недоліки, допущені судом апеляційної інстанції не можуть бути усунені при касаційному розгляді справи, судове рішення суду апеляційної інстанцій підлягає скасуванню з передачею справи на новий судовий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
При новому розгляді справи суду необхідно об`єктивно дослідити вказані у цій постанові докази у сукупності з іншими доказами у справі, надати оцінку постановам про застосування до ОСОБА_2 заходів  медичного характеру, поданих стороною позивача в обґрунтування своїх вимог у сукупності із іншими зібраними доказами, як в цілому, так і кожному доказу окремо, мотивуючи відхилення або врахування кожного доказу.
 
Керуючись статтями 402, 409, 411, 415, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ :
 
Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити частково.
 
Касаційну скаргу Публічного акціонерного товариства «Полтава-Банк»  задовольнити.
 
Рішення Апеляційного суду Полтавської області від 22 лютого 2017 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанцій.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий | Д. Д. Луспеник
Судді: | І. А. Воробйова      Г. В. Кривцова     Р. А. Лідовець     Ю.В.Черняк