Постанова
Іменем України
 
10 жовтня 2019 року
м. Київ
 
справа № 761/14336/15-ц
провадження № 61-15337св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: Мартєва С. Ю. (суддя-доповідач), Петрова Є. В., Сімоненко В. М.,
 
учасники справи:
позивач - приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інгосстрах»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
треті особи: публічне акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк», публічне акціонерне товариство «Київський Страховий Дім», ОСОБА_2 ,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» на рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 квітня 2016 року у складі судді Малинникова О. Ф. та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 12 грудня 2016 року у складі колегії суддів:                 Лапчевської О. Ф., Кравець В. А., Слободянюк С. В.,
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) у  редакції Закону України від  03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У травні 2015 року приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Інгосстрах» (далі - ПрАТ «СК «Інгосстрах») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 , за участю третіх осіб: публічного акціонерного товариства комерційного банку «ПриватБанк» (далі - ПАТ КБ «ПриватБанк»), публічного акціонерного товариства «Київський Страховий Дім» (далі - ПАТ «Київський Страховий Дім»), ОСОБА_2 , про стягнення витрат зі сплати страхового відшкодування в порядку регресу.
Позов мотивований тим, що між ПрАТ «СК «Інгосстрах» (страховик) та ПАТ КБ «ПриватБанк» (страхувальник) укладено договір страхування транспортного засобу від 28 грудня 2012 року № VK3V0CPS-12BS51F, згідно з яким позивач зобов`язався у разі настання страхового випадку сплатити страхове відшкодування у межах страхової суми у порядку та на умовах, передбачених договором.
27 травня 2013 року сталася дорожньо-транспортна пригода ( далі - ДТП) за участю застрахованого автомобіля GEELY СК, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та мотоциклу SUZUKI, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 
Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 11 липня 2013 року винним у спричиненні ДТП є водій мотоциклу SUZUKI, державний номерний знак НОМЕР_2 , - ОСОБА_1 .
У результаті ДТП автомобілю третьої особи заподіяно майнову шкоду, яка оцінена відповідно зі звітом про оцінку вартості майнової шкоди, заподіяної ушкодженням транспортного засобу, від 09 червня 013 року № 2770 у розмірі 5 485,86 грн.
Страхувальнику за платіжним дорученням на підставі страхового акта від 21 червня 2013 року № И-1953 виплачена сума страхового відшкодування з урахування франшизи у розмірі 5 485,86 грн. Крім того, витрати на проведення оцінки шкоди, завданої автомобілю страхувальника, склали 400,00 грн. 
Посилаючись на зазначені обставини, ПрАТ «СК «Інгосстрах» просило стягнути з  ОСОБА_1 5 885,86 грн на відшкодування витрат, пов`язаних зі сплатою страхового відшкодування.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Шевченківського районного суду м. Києва від 27 квітня 2016 року у задоволенні позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка отримала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за причинену шкоду. Шкоду, заподіяну третій особі при настанні страхового випадку, страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує у встановленому законом порядку.
Короткий зміст ухвали суду апеляційної інстанції 
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 12 грудня 2016 року рішення суду першої інстанції залишено без змін.
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції в повному обсязі встановив права та обов`язки сторін, обставини справи, перевірив доводи і заперечення сторін і надав їм належну правову оцінку.
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі, поданій у січні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПрАТ «СК «Інгосстрах», посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить судові рішення скасувати, справу передати на новий розгляд до суду першої інстанції.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що відсутні докази укладення договору страхування між ОСОБА_1 та ПрАТ «Київський Страховий Дім», відповідальність повинен нести відповідач, тому висновки судів про необхідність звернення до господарського суду про стягнення відшкодування з ПрАТ «Київський Страховий Дім» є необґрунтованими. Відсутні підстави вважати, що транспортний засіб, яким керував ОСОБА_1 на момент ДТП, був застрахований, тому відповідальність має нести страховик. 
У квітні 2017 року ОСОБА_1 надав заперечення на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу відхилити, а ухвалені в справі судові рішення залишити без змін.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Суд установив, що 27 травня 2013 року сталася ДТП за участю застрахованого автомобіля GEELY СК, державний номерний знак НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та мотоциклу SUZUKI, державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 
Постановою Дарницького районного суду м. Києва від 11 липня 2013 року винним у спричиненні ДТП визнано водія мотоциклу SUZUKI ОСОБА_1 .
У результаті ДТП завдано майнову шкоду автомобілю GEELY СК, державний номерний знак НОМЕР_1 , який зареєстрований у 2012 році у ПАТ КБ «ПриватБанк» згідно із свідоцтвом про реєстрацію від 27 грудня 2012 року.
Між ПАТ КБ «ПриватБанк» (страхувальник) та ПрАТ «СК «Інгосстрах» (страховик) укладено договір добровільного страхування наземного транспорту від 28 грудня 2012 року № K3V0CPS-12BS51F, вигодонабувачем зазначено страхувальника                            ПАТ КБ «ПриватБанк», на період з 29 грудня 2012 року до 28 грудня 2013 року. У пункті 51 щодо осіб, які мають право керувати застрахованим автомобілем GEELY СК, державний номерний знак НОМЕР_1 , зазначена будь-яка особа на законних підставах. У даному випадку застрахованим автомобілем керував ОСОБА_2 , який має посвідчення водія.
У результаті ДТП автомобілю завдано майнову шкоду, яка відповідно до звіту про оцінку вартості майнової шкоди, заподіяної ушкодженням транспортного засобу, від 09 червня 2013 року № 2770 оцінена у розмірі 5 485,86 грн.
На виконання договору добровільного страхування наземного транспорту від 28 грудня 2012 року № K3V0CPS-12BS51F страхувальнику ПАТ КБ «ПриватБанк» за платіжним дорученням від 25 червня 2013 року № 1924 виплачена сума страхового відшкодування з урахування франшизи в розмірі 5 485,86 грн на підставі страхового акта від 21 червня 2013 року № И-1953, складеного позивачем.
Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга не підлягає задоволенню.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно зі статтею 27 Закону України «Про страхування», статтею 993 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України) до страховика, якій виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, яка отримала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за причинену шкоду.
Відповідно до статті 999 ЦК України законом може бути встановлений обов`язок фізичної або юридичної особи бути страхувальником життя, здоров`я, майна або відповідальності перед іншими особами за свій рахунок чи за рахунок заінтересованої особи (обов`язкове страхування). До відносин, що випливають із обов`язкового страхування, застосовуються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено актами цивільного законодавства. 
Як передбачено статтею 993 ЦК України, до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Згідно зі статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» відшкодування шкоди, заподіяної третій особі при настанні страхового випадку, страховик відповідно до лімітів відповідальності відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди   життю,   здоров`ю, майну третьої особи.
Відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з висновком якого погодився й суд апеляційної інстанції, правильно керувався статтею 27 Закону України «Про страхування», статтею 993 ЦК України, статтею 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Згідно з полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів серія АС № 2383387, строк дії до 10 травня 2014 року, ОСОБА_1 застрахував цивільно-правову відповідальність за договором з ПрАТ «Київський страховий дім». Копія полісу обов`язкового страхування у ПрАТ «Київський страховий дім» відсутня, оскільки бланк полісу 19 квітня 2013 року передано агенту, який не повернутий ПрАТ «Київський страховий дім». У виданій Державтоінспекцією МВС України копії довідки, надісланої до ПрАТ «СК «Інгосстрах» та МТСБ України довідки від 04 березня 2014 року № 9205543 про ДТП йдеться про наявність полісу НОМЕР_3 терміном до 10 травня 2014 року, виданого ПрАТ «Київський страховий дім».
За таких обставин доводи касаційної скарги щодо відсутності доказів укладення договору страхування між ОСОБА_1 та ПрАТ «Київський Страховий Дім» не заслуговують на увагу, оскільки таке твердження спростовується матеріалами справи, що були досліджені судом першої інстанції, в тому числі довідкою від 04 березня 2014 року № 9205543, виданою МВС України, в якій зазначено про застраховану цивільно-правову відповідальність ОСОБА_1 за договором з ПрАТ «Київський страховий дім» на момент ДТП.
Суд касаційної інстанції вважає, що висновки судів відповідають вимогам закону та не суперечать обставинам, що мають значення для справи, судами правильно застосовано закон, який підлягав застосуванню, тому підстав для скасування судових рішень немає.
Доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції згідно зі статтею 400 ЦПК України.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, рішення суду першої інстанції та ухвалу суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Інгосстрах» залишити без задоволення.
Рішення Шевченківського районного суду м. Києва від 27 квітня 2016 року та ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 12 грудня 2016 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Судді:                                                                                                            С. Ю. Мартєв 

                                                                                                                        Є. В. Петров

                                                                                                                        В. М. Сімоненко