ПОСТАНОВА
Іменем України

21 жовтня 2019 року 
Київ
справа №826/6808/18
адміністративне провадження №К/9901/20399/19

Колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду: суддя-доповідач - Гусак М. Б., судді - Гімон М. М., Усенко Є. А., 
за участю секретаря судового засідання Хом`яка О.А.,
учасники справи:
представник позивача - Ярмоленко Є.П.,
представник відповідача - Тур Н.І.,     
розглянувши у відкритому судовому засіданні касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області на рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 січня 2019 року (суддя - Чудак О.М.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2019 року (судді - Коротких А.Ю., Літвіна Н.М., Сорочка Є.О.) у справі № 826/6808/18 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Карпатигаз" до Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Публічне акціонерне товариство "Сбербанк", про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень, 
УСТАНОВИЛА:
У квітні 2018 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Карпатигаз» (далі - Товариство) як оператор спільної діяльності між Публічним акціонерним товариством «Укргазвидобування», Товариством та компанією Місен Ентерпрайзіс АБ за договором № 3 про спільну діяльність без утворення юридичної особи від 10    червня 2002 року звернулося до Окружного адміністративного суду міста Києва з позовною заявою до Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області (далі - ДФС) про визнання протиправними та скасування податкових повідомлень-рішень від 15 лютого 2018 року № 0008291211 та №    0008301211, якими нараховано штрафні санкції у розмірі 10% за платежем рентна плата за користування надрами для видобування природного газу загальною сумою 4    040    996,77  грн .
Позов мотивовано тим, що камеральна перевірка, у результаті якої на підставі акта камеральної перевірки від 17 січня 2018 року № 388/16-31-12-11-30/337504782 винесені спірні податкові повідомлення-рішення, проведена з порушенням вимог податкового законодавства, оскільки, питання які досліджувались в ході такої перевірки вже перевірялись контролюючим органом під час документально виїзної перевірки позивача з питань дотримання податкового законодавства за період із 1    січня 2015 року по 30 червня 2016 року, результати якої відображені в акті від 3    листопада 2016 року № 344/26-15-14-01-04/337504782 та в ході якої не було виявлено порушень, про які йдеться в акті від 17 січня 2018 року № 388/16-31-12-11-30/337504782.
Крім цього, позивач зазначає, що своєчасно виконав обов`язок щодо сплати самостійно узгодженого грошового зобов`язання з рентної плати за користування надрами для видобування природного газу та газового конденсату по розрахунку за квітень 2016 року, натомість кошти не були вчасно зараховані до бюджету з вини банку.
Постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 12 квітня 2017 року, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 20    червня 2019 року, позов задоволено.
Суди попередніх інстанцій виходили з того, що з урахуванням приписів пункту 22.4 статті 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні», а також практики Верховного Суду, зокрема, у справах № 826/3671/17 та № 809/3851/15, датою сплати податкового зобов`язання шляхом ініціювання грошового переказу за допомогою платіжного доручення є дата надходження розрахункового документа на виконання до банку платника, незалежно від дати фактичного зарахування суми до бюджету; за подальший переказ сум податкового зобов`язання відповідальність несе банк. Судами під час прийняття рішень було взято до уваги те, що платіжні доручення позивача від 30 травня 2016 року №1443, №1444 та №1467 надійшли до Публічного акціонерного товариства «Сбербанк» в цей самий день, а також те, що згідно з наявною в матеріалах справи випискою по банківському рахунку позивача станом на цей день вихідний залишок коштів на рахунку був достатнім для проведення платежу за вказаними платіжними дорученнями. Крім того, судами було враховано те, що питання дотримання позивачем вимог податкового законодавства за період, що перевірявся, вже були предметом перевірки контролюючим органом під час проведення документальної виїзної перевірки, результати якої відображені в акті від 3 листопада 2016 року № 344/26-15-14-01-04/337504782 та порушень позивачем строку сплати податкових зобов`язань з рентної плати за користування надрами для видобування природного газу за квітень 2016 року не виявлено.
Не погоджуючись із судовими рішеннями судів попередніх інстанцій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права,  ДФС звернулась із касаційною скаргою, у якій просить скасувати оскаржувані рішення та ухвалити нове - про відмову в задоволенні позову.
Обґрунтовуючи касаційну скаргу, ДФС вказала на ненадання судами оцінки тому факту, що зазначені платіжні доручення позивача були отримані банком після закінчення операційного часу 30 травня 2016 року, як наслідок, зарахування до бюджету за ними були здійснені банком на наступний день - 31 травня 2016 року.       
Ухвалою Верховного Суду від 29 серпня 2019 року відкрито касаційне провадження.
Товариством було подано відзив на касаційну скаргу,  в якому, посилаючись на дані з електронного журналу реєстрації платіжних доручень електронної системи Клієнт-Банк, вказало на вчасне подання до банку платіжних доручень, а саме о 16 год 41 хв 30 травня 2016 року, тобто в межах операційного дня банку, отже ним було вжито всіх необхідних заходів для сплати до бюджету грошового зобов`язання з рентної плати за користування надрами; невчасне перерахування грошових коштів банком не є наслідком його (позивача) винних дій. Позивач просив суд відмовити у задоволенні касаційної скарги та залишити оскаржувані судові рішення без змін.       
Третьою особою, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Публічним акціонерним товариством "Сбербанк" (далі - Банк) було подано письмові пояснення, відповідно до яких Банк, погоджуючись із оскаржуваними судовими рішеннями, зазначив, що надання позивачем зазначених платіжних доручень на перерахування грошового зобов`язання до бюджету було здійснено в післяопераційний час, що підтверджується висновком експертів Науково-дослідного центру судової експертизи з питань інтелектуальної власності Міністерства юстиції України від 26 грудня 2018 року № 135/18. Проте, відповідно до приписів пункту 22.4 статті 22 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» та практики Верховного Суду, на думку Банку, датою сплати податкового зобов`язання є дата надходження розрахункового документа на виконання банку платника, навіть у післяопераційний час.           
Заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення учасників справи, обговоривши доводи касаційної скарги та відзиву на неї, перевіривши правильність застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, колегія суддів вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню з огляду на таке. 
Відповідно до частин першої, другої, третьої статті 242 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Зазначеним вимогам закону оскаржувані судові рішення не відповідають.
Судами першої та апеляційної інстанцій установлено, що 17 січня 2018 року ДФС проведено камеральну перевірку своєчасності сплати Товариством рентної плати за користування надрами для видобування природного газу та газового конденсату по розрахунках за квітень 2016 року. За результатами перевірки складено акт від 17   січня 2018 року № 388к/16-31-12-11-30/337504782. У результаті перевірки виявлено та зафіксовано в акті порушення позивачем на один календарний день строків сплати самостійно визначеного податкового зобов`язання по рентній платі за користування надрами для видобування природного газу та газового конденсату по розрахунках  за квітень 2016 року, передбачених пунктом 57.3 статті 57 та пунктом 257.5 статті 257 Податкового кодексу України (далі - ПК України).
Так, 19 травня 2016 року Товариством подано податкову декларацію № 60, в якій визначено податкове зобов`язання по рентній платі за користування надрами для видобування природного газу та газового конденсату за квітень 2016 року в загальній сумі 40409 967,63 грн.
30 травня 2016 року з метою своєчасності та повноти сплати зазначеного податкового зобов`язання позивачем в електронній системі «Клієнт-Банк» «IFOBS», яка є програмним продуктом ПАТ «Сбербанк», сформовано та направлено на проведення платежу обслуговуючому банку - ПАТ «Сбербанк» електронні платіжні доручення: №1443 на суму 2167857,43 грн по рентній платі за газовий конденсат, №   1444 на суму 13242110,20 грн та № 1467 на суму 25000000 грн по рентній платі за природний газ.
Вказані платіжні доручення проведено Банком 31 травня 2016 року.
Обслуговування банківського рахунку Товариства на момент проведення вказаних платежів здійснювалося на підставі Додаткової угоди від 17 серпня 2012 року № 2, укладеної до Договору банківського рахунку від 17 серпня 2012 року № Т130-010000077 між Товариством та Банком.
Відповідно до пункту 3.5 вказаної додаткової угоди електронні платіжні документи приймаються та виконуються банком в операційний час, що встановлений банком, виключно в день отримання таких електронних платіжних документів. Електронний платіжний документ, що надійшов до банку після вказаного вище часу - у разі технічної можливості та за плату, визначену тарифами банку, виконується в день отримання електронних платіжних документів. Згідно з умовами банківського рахунку від 17 серпня 2012 року № Т130-010000077 операційний час банку з 09:00 до 17:00.
Відповідно до листа Банку від 9 жовтня 2018 року вих. № 21854/4/07-2-3 платіжні документи від 30 травня 2016 року № 1443, № 1444 та № 1467 надійшли до банку після закінчення операційного часу засобами системи Клієнт-банк «IFOBS», зокрема платіжне доручення № 1443 - о 17:58, № 1444 - о 18:55, № 1467 - о 18:05.
Банк вчинив спробу проведення платежу за платіжним дорученням № 1443, здійснивши його обробку і відправку до Системи електронних платежів Національного банку України. Однак, вказаний платіж був відхилений центральною розрахунковою палатою Національного банку України, оскільки на той момент вже були заборонені усі початкові платежі за режимом роботи Системи електронних платежів. Спроби проведення платежів за платіжними дорученнями № 1444 та №   1467 Банк не здійснював у зв`язку із їх надходженням після настання моменту заборони усіх початкових платежів за режимом роботи Системи електронних платежів. 
Згідно з наданою позивачем роздруківкою з електронного журналу реєстрації платіжних доручень з електронної системи «Клієнт-Банк» «IFOBS» вказані платіжні доручення прийняті банком 30 травня 2016 року о 16:41. Водночас, відповідно до Висновку експертів від 26 грудня 2018 року № 135/18, складеного Науково-дослідним центром судової експертизи з питань інтелектуальної власності Міністерства юстиції України за результатами проведення комплексного експертного дослідження комп`ютерної техніки, програмних продуктів та дослідження телекомунікаційних систем (обладнання) та засобів, платіжні доручення №1443 та №1444 сформовані (без накладання на них електронних цифрових підписів) 30 травня 2016 року о 16:41:56, відправлені до Системи електронних платежів Національного банку України 30 травня 2016 року у період з 18:00:03 по 18:00:05, платіжне доручення № 1467 сформоване 30 травня 2016 року о 17:58:08, електронні цифрові підписи накладено 30   травня 2016 року у проміжок часу з 18:03:03 по 18:05:18.
При вирішенні питання щодо правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права колегія суддів виходить з такого.
Положеннями пунктів 57.1 статті 57, 257.5 статті 257 ПК України (у редакції, що діяла на момент проведення перевірки) визначеними податковим органом правовою підставою прийняття спірних у цій справі податкових повідомлень-рішень, визначено відповідальність платників рентної плати.
Згідно з пунктом 126.1 статті 126 ПК України у разі якщо платник податків не сплачує узгоджену суму грошового зобов`язання протягом строків, визначених цим Кодексом, серед іншого, при затримці до 30 календарних днів включно, наступних за останнім днем строку сплати суми грошового зобов`язання, такий платник податків притягується до відповідальності у вигляді штрафу у розмірі 10 відсотків погашеної суми податкового боргу.
Відповідно до статті 38 ПК України виконанням податкового обов`язку визнається сплата в повному обсязі платником відповідних сум податкових зобов`язань у встановлений податковим законодавством строк.
Відповідно до положень статей 1, 8 Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» переказ грошей - це рух певної суми грошей з метою її зарахування на рахунок отримувача або видачі йому в готівковій формі. Ініціатором переказу вважається особа, яка на законних підставах ініціює переказ грошей шляхом формування та подання відповідного документа на переказ або використання спеціального платіжного засобу, а банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, що міститься в розрахунковому документі, який надійшов протягом операційного часу банку, в день його надходження. У разі надходження розрахункового документа клієнта до обслуговуючого банку після закінчення операційного часу банк зобов`язаний виконати доручення клієнта, що міститься в цьому розрахунковому документі, не пізніше наступного робочого дня. Операційний день - частина робочого дня банку або іншої установи - учасника платіжної системи, протягом якої приймаються від клієнтів документи на переказ і документи на відкликання та можна, за наявності технічної можливості, здійснити їх обробку, передачу та виконання. Тривалість операційного дня встановлюється банком або іншою установою - учасником платіжної системи самостійно та закріплюється в їх внутрішніх нормативних актах. 
Згідно із пунктом 22.4 статті 22 зазначеного Закону ініціювання переказу вважається завершеним з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника. При цьому, банки мають забезпечити фіксування дати прийняття розрахункового документа на виконання.
Інструкцією про безготівкові розрахунки в Україні в національній валюті, затвердженою постановою Правління Національного банку України від 21 січня 2004   року № 22, передбачено порядок фіксування вказаної дати, а саме: відповідно до пункту 2.14 глави 2 зазначеної інструкції банк платника на всіх примірниках прийнятих розрахункових документів і на реєстрах обов`язково заповнює реквізити "Дата надходження" і "Дата виконання", а банк стягувача - "Дата надходження в банк стягувача" (якщо ці реквізити передбачені формою документа), засвідчуючи їх підписом відповідального виконавця та відбитком штампа банку. На документах, прийнятих банком після закінчення операційного часу, крім того, ставиться штамп "Вечірня". Відміткою про дату реєстрації банком платіжного доручення платника про сплату платежів до бюджету є заповнення в ньому реквізиту "Дата надходження", який банк заповнює незалежно від дати складання платником цього платіжного доручення.    
З огляду на викладене, чинним законодавством передбачено певну процедуру підтвердження дати надходження платіжного доручення до установи банку. 
Колегія суддів вважає, що судами попередніх інстанцій не досліджено всі зібрані у справі докази, зокрема, надані позивачем дані з електронного журналу реєстрації платіжних доручень електронної системи Клієнт-Банк, відповідно до яких було подано до банку платіжні доручення о 16-41; не надано оцінку розбіжностям даних такого електронного журналу та наданого Банком до суду висновку експертів від 26 грудня 2018 року № 135/18. Крім цього, матеріали справи не містять та, відповідно, судами не досліджувались платіжні доручення позивача №№ 1443, 1444, 1467 з відміткою Банку про дату та час їх реєстрації або інші належні докази часу їх подачі Товариством до Банку, передбачені законодавством, яке регулює банківську діяльність.
Належне дослідження вказаного питання має вирішальне значення для правильного вирішення спору, враховуючи те, що системний аналіз наведених норм Закону України «Про платіжні системи та переказ коштів в Україні» дає колегії суддів підстави для висновку, що датою сплати податкового зобов`язання шляхом ініціювання грошового переказу за допомогою платіжного доручення є дата надходження розрахункового документа на виконання до банку платника саме в межах операційного дня, незалежно від дати фактичного зарахування суми до бюджету. Так, відповідно до вказаного Закону ініціювання переказу вважається завершеним з дати надходження розрахункового документа на виконання до банку платника. При цьому, технічні можливості для виконання такого переказу, а також обов`язок банку на його виконання законом встановлено тільки в межах операційного дня. 
Посилання скаржника на практику Верховного Суду у справах №№ 826/3671/17, 809/3851/15 є необґрунтованим, оскільки обставини у вказаних справах та у справі, що розглядається, не є аналогічними.  
Крім цього, колегія суду зауважує, що судом першої інстанції, який послався на результати документальної виїзної перевірки позивача (акт від 3 листопада 2016 року № 344/26-15-14-01-04/337504782), предметом перевірки якої ніби то було дотримання позивачем строку сплати податкових зобов`язань з рентної плати за користування надрами для видобування природного газу за квітень 2016 року та порушень якою не виявлено, не було належним чином досліджено вказаний акт перевірки та не зазначено, в якій частині спірне питання було предметом вказаної документальної перевірки та зміст висновків контролюючого органу за результатами такої перевірки. 
Відповідно до частин першої та другої     статті 341 КАС України   суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Відповідно до частини другої статті 353 КАС України  підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази; або необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи; суд встановив обставини, що мають істотне значення, на підставі недопустимих доказів.
Згідно із частиною четвертою зазначеної статті справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
Колегія суддів вважає, що вищевстановлені порушення, допущені як судом апеляційної, так і судом першої інстанцій, відтак справа підлягає направленню на новий розгляд до суду першої інстанції.
Під час нового розгляду справи необхідно правильно визначити норми матеріального права, що підлягають застосуванню до спірних правовідносин, та на підставі належних та допустимих доказів прийняти обґрунтоване та законне рішення.
Керуючись статтями 341,  349, 353, 355, 356, 359 КАС України, колегія суддів
ПОСТАНОВИЛА:
1. Касаційну скаргу Головного управління Державної фіскальної служби у Полтавській області задовольнити частково.
2. Рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 січня 2019 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 20 червня 2019 року скасувати.
3. Адміністративну справу № 826/6808/18 направити на новий розгляд до Окружного адміністративного суду міста Києва.
4. Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Повний текст постанови складено 22 жовтня 2019 року.
Суддя-доповідач                                                                                М. Б. Гусак
Судді                                                                                                    М. М. Гімон
                                                                                                                        Є. А. Усенко