Постанова
Іменем України
13 листопада 2019 року
м. Київ
 
справа № 363/1566/16-ц
 
провадження № 61-9656св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), Синельникова Є. В., Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач - товариство з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс»,
відповідач - ОСОБА_1 ,
представник відповідача - ОСОБА_2 ,
 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - ОСОБА_2, на рішення Апеляційного суду Київської області від 03 листопада 2016 року у складі колегії суддів: Верланова С. М., Білоконь О. В., Гуля В. В.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
1.    Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У квітні 2016 року товариство з обмеженою відповідальністю «Комплекс Агромарс» (далі - ТОВ «Комплекс Агромарс») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про відшкодування матеріальної шкоди.
 
Позов мотивовано тим, що 21 травня 2008 року  ОСОБА_1 був прийнятий на роботу у ТОВ «Комплекс Агромарс» на посаду водія-експедитора автофургону та рефрижератора «DAF LF 55.220», реєстраційний номер НОМЕР_1 , автоколони № 1 автотранспортного парку. Наказом від 30 грудня 2011 року № 665 КА/к-п-д його було переведено з 01 грудня 2012 року водієм автофургону та рефрижератора «DAFFT XF 105.410», реєстраційний номер НОМЕР_2 , автоколони № 2 транспортного департаменту філії «Гаврилівський птахівничий комплекс»                   ТОВ «Комплекс Агромарс». 
 
Зазначало, що між ТОВ «Комплекс Агромарс» та  ОСОБА_1 були укладені договори про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 18 червня 2008 року, від 01 січня 2012 року та від 01 лютого 2014 року. Протягом роботи на вказаній посаді відповідач неодноразово приймав під особисту матеріальну відповідальність м`ясну продукцію для доставки її в пункт призначення згідно видаткових накладних та накладних на переміщення. При передачі відповідачем продукції контрагентам у період з 03 лютого 2014 року по 30 серпня 2015 року були виявлені факти нестачі м`ясної продукції на загальну суму 54 758 грн                    32 коп., що підтверджується актами прийому-передачі продукції, які підписані  ОСОБА_1 Вказувало на те, що на день подання позову відповідачем непогашена сума збитків становить 54 710 грн 95 коп.
Посилаючись на те, що відповідачем внаслідок неналежного виконання своїх трудових обов`язків та недбайливого ставлення до майна ТОВ «Комплекс Агромарс», переданого йому під індивідуальну матеріальну відповідальність за разовими документами видатковими накладними, допущено нестачу майна, позивач просив суд стягнути з  ОСОБА_1 на свою користь завдані збитки у зазначеному розмірі.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Вишгородського районного суду Київської області від 06 липня                        2016 року у складі судді Рудюк О.Д. позов ТОВ «Комплекс Агромарс» задоволено. Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ТОВ «Комплекс Агромарс» завдані збитки у розмірі 54 710 грн 95 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що між сторонами укладались договори про повну матеріальну відповідальність, за умовами яких відповідач взяв на себе певні зобов`язання, які належним чином не виконував, заподіяв позивачу збитки, тому районний суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про відшкодування відповідачем завданих збитків.
 
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
 
Рішенням Апеляційного суду Київської області від 03 листопада 2016 року апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задоволено частково.
Рішення Вишгородського районного суду Київської області від 06 липня                      2016 року змінено. Стягнуто з  ОСОБА_1 на користь ТОВ «Комплекс Агромарс» збитки у розмірі 19 819 грн 82 коп. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду апеляційної інстанції мотивовано тим, щофакти нестачі м`ясної продукції були виявлені позивачем у період з 03 лютого 2014 року по 30 серпня 2015 року під час передачі  ОСОБА_1 м`ясної продукції контрагентам, про що позивачу було відомо, починаючи з 10 лютого 2014 року, тобто з моменту видачі наказу № Н-4247/1 від 10 лютого 2014 року «Про відшкодування збитків», згідно з яким проведено утримання із заробітної плати відповідача у розмірі, що не перевищує 20 %, а з позовом про відшкодування шкоди ТОВ «Комплекс Агромарс» звернулося до суду 22 квітня 2016 року, то на користь позивача підлягає стягненню шкода за останній рік перед зверненням позивача до суду з указаним позовом, тобто з 22 квітня 2015 року.
При цьому судом апеляційної інстанції враховано, що після виявлення нестачі м`ясної продукції, яка сталася з вини відповідача, позивачем згідно наказів проводились утримання із заробітної плати відповідача у розмірі, що не перевищував 20 %, та утримано із заробітної плати  ОСОБА_1 з квітня                 2015 року по вересень 2015 року 3 843 грн 47 коп. Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що з відповідача на користь позивача підлягала стягненню матеріальна шкода за період з 22 квітня 2015 року по 30 серпня 2015 року                у розмірі 19 819 грн 82 коп. та про зміну рішення районного суду в частині розподілу судових витрат.
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її доводи
 
У касаційній скарзі, поданій у листопаді 2016 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просив скасувати рішення суду апеляційної інстанції та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
 
Касаційна скарга мотивована тим, що позивачем його винні дії не доведені і судом не встановлені. Не враховані вимоги закону та умови укладених з ним позивачем договорів про повну індивідуальну матеріальну відповідальність, у пункті 4 яких зазначено, що працівник не несе матеріальної відповідальності, якщо збитки завдані не з його вини. Нестачею є і той природний убиток, який позивач мав обліковувати у своїх документах згідно нормативів, встановлених наказом Міністерства торгівлі СРСР від 29 грудня 1984 року № 339, тому вважав, що вимоги статті 130 КЗпП України застосовані судом неправильно, оскільки його вина не була встановлена.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 29 листопада 2016 року було відкрито касаційне провадження у цій справі та витребувано із Вишгородського районного суду Київської області указану цивільну справу.
 
Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
У лютому 2018 року справу передано до Верховного Суду.
 
У червні 2019 року відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу передано судді-доповідачу.
 
Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу
 
У квітні 2018 року ТОВ «Комплекс Агромарс» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, у якому заявник посилався на те, що оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції є законним та обґрунтованим, а доводи касаційної скарги ОСОБА_1 щодо норм природного убитку є необґрунтованими з огляду на те, що протягом усієї роботи відповідача складались акти прийому-передачі продукції у разі виявлення нестачі та акти про розбіжності, які разом з видатковими (товаро-транспортними) накладними здавалися на склад м`ясопродукції, а потім до бухгалтерії підприємства. Під час оформлення видаткових накладних вага м`ясопродукції зазначається із врахуванням діючих на підприємстві «Норм природних втрат ваги м`ясопродукції» від 01 листопада 2012 року та 02 лютого 2013 року та наказу «Про систему обрахунку нестач м`ясопродукції при транспортуванні» від 17 лютого 2011 року. Тому збитки, завдані позивачу відповідачем, це нестачі (недовози) віднесені за рахунок позивача із врахуванням норм природних втрат ваги відповідно актів про розбіжності, актів нестачі (недовозів) м`ясопродукції разом з видатковими (товаро-транспортними) накладними, накладними на переміщення.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
У період з 03 лютого 2014 року по 30 серпня 2015 року під час передачі                  ОСОБА_1 м`ясної продукції контрагентам були виявлені факти нестачі, про що позивачу було відомо, починаючи з 10 лютого 2014 року, тобто з моменту видачі наказу від 10 лютого 2014 року № Н-4247/1 «Про відшкодування збитків», згідно з яким проведено утримання із заробітної плати відповідача у розмірі, що не перевищує 20 % (а.с. 202-203, т. 3).
З цим позовом про відшкодування шкоди ТОВ «Комплекс Агромарс» звернулося до суду 22 квітня 2016 року.
Відповідно до розрахункової відомості, наданої позивачем, згідно наказів                   ТОВ «Комплекс Агромарс» із заробітної плати  ОСОБА_1 з квітня 2015 року по вересень 2015 року було утримано 3 843 грн 47 коп. (а.с. 395, т. 3).
За період з 22 квітня 2015 року по 30 серпня 2015 року розмір збитків складає   19 819 грн 82 коп. (23 663 грн 29 коп. - 3 843 грн 47 коп.).
2.    Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Касаційна скарга  ОСОБА_1 задоволенню не підлягає з таких підстав.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
За змістом частини першої статті 3 КЗпП України трудові відносини працівників усіх підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, виду діяльності і галузевої належності, а також осіб, які працюють за трудовим договором з фізичними особами, регулює законодавство про працю.
Згідно з положеннями пункту 4 частини першої статті 232 КЗпП України безпосередньо в районних, районних у місті, міських чи міськрайонних судах розглядаються трудові спори за заявами власника або уповноваженого ним органу про відшкодування працівниками матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації.
Для звернення власника або уповноваженого ним органу до суду в питаннях стягнення з працівника матеріальної шкоди, заподіяної підприємству, установі, організації, встановлюється строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди (частина третя статті 233 КЗпП України).
Отже, строк звернення до суду у справах щодо трудових правовідносин врегульовано положеннями КЗпП України. Спірні правовідносини у справі, яка переглядається, регулюються положеннями КЗпП України, статтею 233 якого встановлено строк в один рік з дня виявлення заподіяної працівником шкоди.
Як роз`яснено у пункті 20 постанови Пленуму Верховного Суду України                                           від 29 грудня 1992 року № 14 «Про судову практику в справах про відшкодування шкоди, заподіяної підприємствам, установам, організаціям їх працівниками», судам необхідно перевіряти, чи додержаний власником або уповноваженим ним органом встановлений статтею 233 КЗпП України річний строк з дня виявлення заподіяної працівником шкоди для звернення в суд з позовом про її відшкодування. Днем виявлення шкоди слід вважати день, коли власнику або уповноваженому ним органу стало відомо про наявність шкоди, заподіяної працівником.
Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду України у справі № 6-216цс16 від 27 квітня 2016 року, яка відповідно до частини першої статті 360-7 ЦПК України є обов`язковою для судів.
Відповідно до пункту 4 договору про повну індивідуальну матеріальну відповідальність від 01 січня 2012 року працівник не несе матеріальної відповідальності, якщо збитки завдані не з його вини.
Працівник ОСОБА_1 відповідно до видаткових накладних (товарно-транспортних накладних), актів прийому-передачі продукції та накладних на переміщення був водієм-експедитором, який виконував роботу безпосередньо пов`язану з прийняттям для доставки, доставки та передачі переданих матеріальних цінностей, брав на себе повну матеріальну відповідальність за незабезпечення збереження ввірених йому підприємством матеріальних цінностей.
Отже, з урахуванням зазначених обставин та вимог закону, суд апеляційної інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення з відповідача зазначеної суми збитків.
 
Доводи касаційної скарги на спростовують висновків суду апеляційної інстанції про розмір заподіяних збитків, встановлених на підставі досліджених судом доказів, яким судом надана оцінка, та не спростовують доводів позивача про те, що розмір збитків доведений документами про нестачі (недовози) із врахуванням норм природних втрат.
 
Інші доводи касаційної скарги висновків суду апеляційної інстанції не спростовують, на законність судового рішення не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
 
При вирішенні справи суд апеляційної інстанції правильно визначив характер правовідносин між сторонами, правильно застосував закон, що їх регулює, повно і всебічно дослідив матеріали справи та надав належну правову оцінку доводам сторін і зібраним у справі доказам.
 
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції без змін.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , подану представником - ОСОБА_2, залишити без задоволення.
 
Рішення Апеляційного суду Київської області від 03 листопада 2016 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Судді:                                                                                                           С. Ф. Хопта
 
Є. В. Синельников
 
В. В. Шипович