Постанова
Іменем  України      
 
16 жовтня 2019 року
м. Київ
 
справа № 624/678/16-ц
 
провадження № 61-21989 св 18 
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
 
суддів: Воробйової І. А., Гулька Б. І. (суддя-доповідач), Лідовця Р. А.,         Черняк Ю. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідачі - приватне акціонерне товариство «Насінневе», 
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Насінневе» на рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 01 грудня 2016 року у складі судді               Куст Н. М. та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 08 лютого            2017 року у складі колегії суддів: Яцини В. Б., Бурлаки І. В., Карімової Л. В., 
ВСТАНОВИВ:
1.                 Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2016 року  ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до            приватного акціонерного товариства «Насінневе» (далі - ПрАТ «Насінневе») про розірвання договору оренди землі.
Позовна заява мотивована тим, що він на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом від 16 вересня 2013 року є власником земельної ділянки для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею              4,6543 га, яка розташована на території Слобожанської (Чапаєвської) селищної ради Кегичівського району Харківської області.
Вищевказану земельну ділянку він успадкував після смерті батька -                  ОСОБА_2 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_1 .
27 червня 2008 року, за життя, його батько - ОСОБА_2 , на підставі договору оренди землі передав відкритому акціонерному товариству «Насінневе»                далі - ВАТ «Насінневе»), правонаступником якого є ПрАТ «Насінневе»,                         в оренду зазначену вище земельну ділянку. 
Він має намір самостійно використовувати зазначену земельну ділянку, унаслідок чого 10 серпня 2016 року направив відповідачу вимогу про розірвання вказаного договору оренди землі, проте ця вимога виконана не була. Пунктом 40 спірного договору оренди землі передбачено, що перехід права власності на земельну ділянку до іншої особи, а також реорганізація юридичної особи є підставою для зміни або розірвання цього договору.
З урахуванням викладеного та уточнених позовних вимог  ОСОБА_1 на підставі частини третьої статті 31, частини четвертої статті 32, статей 34,                35 Закону України «Про оренду землі» (тут і надалі у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин) просив суд розірвати договір оренди землі від 27 червня 2008 року, укладений між ВАТ «Насінневе», правонаступником якого є ПрАТ «Насінневе», та його спадкодавцем -            ОСОБА_2 .
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Кегичівського районного суду Харківської області від 01 грудня   2016 року позов ОСОБА_1 задоволено. Розірвано договір оренди землі               від 27 червня 2008 року, укладений між ВАТ «Насінневе» та ОСОБА_2 ,             про що у Державному реєстрі земель вчинено запис від 25 травня 2009 року за № 040969600424. Вирішено питання про розподіл судових витрат.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що оскільки при укладенні спірного договору оренди землі сторони погодили у пункті 40 договору таку підставу його розірвання, як перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, тому цей договір слід розірвати, так як до позивача,           як спадкоємця орендодавця, перейшло право власності на орендовану земельну ділянку і він вимагає розірвання договору. 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції 
Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 08 лютого 2017 року апеляційна скарга ПрАТ «Насінневе» відхилена, рішення суду першої інстанції залишено без змін. 
Судове рішення апеляційного суду мотивовано тим, що у пункті 40 спірного договору оренди землі його сторони погодили, як підставу розірвання договору, - перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи. При ухваленні рішення суду районний суд порушень норм матеріального і процесуального права не допустив. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги 
У касаційній скарзі, поданій у березні 2017 року до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ, ПрАТ «Насінневе» просить оскаржувані судові рішення скасувати й ухвалити нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 . відмовити, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 24 березня 2017 року відкрито касаційне провадження в указаній справі і витребувано цивільну справу № 624/678/16-ц з Кегичівського районного суду Харківської області. 
Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідних положень ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
У травні 2018 року справа передана до Верховного Суду.
У червні 2019 року згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями справа передана судді-доповідачеві. 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 жовтня 2019 року зазначену справу призначено до розгляду.
Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що у пункті 39 спірного договору оренди землі встановлено, що його розірвання в односторонньому порядку не допускається, унаслідок чого судами у порушення вимог статті 179 ЦПК України 2004 року не досліджено цей договір, у тому числі пункт 40, у повному обсязі, а тому помилковим є висновок про наявність у позивача права                       на одностороннє розірвання договору оренди землі. Факт порушення                       ПрАТ «Насінневе» прав позивача та умов договору не встановлено. 
Відзив на касаційну скаргу не надійшов.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
27 червня 2008 року батько ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на підставі договору оренди землі передав ВАТ «Насінневе», правонаступником якого                         є ПрАТ «Насінневе», в оренду земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,6543 га, яка розташована на території Слобожанської (Чапаєвської) селищної ради Кегичівського району Харківської області, що належала йому на підставі державного акту на право приватної власності на землю від 20 вересня 2002 року. 
ІНФОРМАЦІЯ_1 батько ОСОБА_1 - ОСОБА_2 помер, після смерті якого відкрилась спадщина на вищевказану земельну ділянку. 
16 вересня 2013 року на підставі свідоцтва про право на спадщину за законом ОСОБА_1 прийняв спадщину після смерті батька на земельну ділянку для ведення товарного сільськогосподарського виробництва площею 4,6543 га, яка розташована на території Слобожанської (Чапаєвської) селищної ради Кегичівського району Харківської області.
10 серпня 2016 року ОСОБА_1 направив ПрАТ «Насінневе» вимогу про розірвання договору оренди землі від 27 червня 2008 року, проте ця вимога останнім виконана не була. 
2. Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Встановлено й це вбачається із матеріалів справи, що оскаржувані судові рішення ухвалені з додержанням норм матеріального та процесуального права, а доводи касаційної скарги цих висновків не спростовують.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК Українипровадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК Українипід час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Згідно зі статтею 2 Закону України «Про оренду землі» відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються ЗК України, ЦК України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі.
Спеціальним законом, яким регулюються відносини, пов`язані з орендою землі, є Закон України «Про оренду землі».
За змістом статті 1 Закону України «Про оренду землі» оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
У пункті «б» частини першої статті 90 ЗК України закріплено право власника земельних ділянок самостійного господарювання на землі.
Відповідно до положень статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
У частині четвертій статті 32 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи              (у тому числі в порядку спадкування), реорганізація юридичної особи-орендаря не є підставою для зміни умов або припинення договору, якщо інше не передбачено договором оренди землі. 
Судом установлено, що у пункті 40 спірного договору оренди землі сторони передбачили, що перехід права власності на орендовану земельну ділянку до другої особи, а також реорганізація юридичної особи орендаря є підставою для зміни умов договору або його розірвання.
Відповідно до статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно з частинами першою, другою статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом. Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Ураховуючи викладене, суди на підставі належним чином оцінених доказів, поданих сторонами, дійшли правильного висновку про те, що при укладенні спірного договору оренди землі сторони погодили у пункті 40 таку підставу його розірвання, як перехід права власності на орендовану земельну ділянку до іншої особи, що спростовує доводи касаційної скарги у частині щодо не дослідження судами умов спірного договору.
Таким чином, суди, встановивши фактичні обставини справи, від яких залежить правильність вирішення спору, дійшли обґрунтованого висновку про те, що спірний договір оренди землі від 27 червня 2008 року підлягає розірванню, оскільки до ОСОБА_1 , як спадкоємця орендодавця, перейшло право власності на передану в оренду ПрАТ «Насінневе» земельну ділянку та він вимагає його розірвання. 
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у складі Касаційного цивільного суду, зокрема у постановах: від 21 червня 2018 року у справі № 624/210/17 (провадження № 61-1812 св 17), від 08 квітня 2019 року у справі № 624/99/17-ц (провадження № 61-31457 св 18). 
Згідно з частиною четвертою статті 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Доводи касаційної скарги про те, що судом не встановлено факт порушення відповідачем прав позивача безпідставні, оскільки позивач звертався з повідомленням до ПрАТ «Насінневе» про намір розірвати укладений з товариством договір оренди землі, проте відповідач у добровільному порядку вимоги позивача не виконав, чим порушив його права.
Посилання касаційної скарги на те, що суди не оцінили пункти 37, 38,                       39 у системному зв`язку з пунктом 40 договору оренди землі безпідставні, так як суди навели відповідні мотивування з посиланнями на норми права, наведені вище. 
Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність оскаржуваних судових рішень не впливають. 
Відповідно до частини першої статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу приватного акціонерного товариства «Насінневе» залишити без задоволення.
Рішення Кегичівського районного суду Харківської області від 01 грудня              2016 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 08 лютого            2017 року залишити без змін. 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Головуючий                                                                                    Д. Д. Луспеник
 
Судді:                                                                                               І. А. Воробйова
 
                                                                                                            Б. І. Гулько
 
                                                                                                            Р. А. Лідовець
 
                                                                                                            Ю. В. Черняк