Постанова
Іменем України
 
19 червня 2019 року
м. Київ
справа №756/8206/15-ц
провадження №61-46156св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Висоцької В. С. (суддя-доповідач), Литвиненко І. В., Фаловської І. М.
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
позивач - ОСОБА_2 ,
відповідач - ОСОБА_3 , 
відповідач - ОСОБА_4 , 
 
розглянув у попередньому судовому засіданні в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_4 на рішення Оболонського районного суду м. Києва                     від 10 травня 2018 року у складі судді Тітова М. Ю. та постанову Апеляційного суду м. Києва від 13 вересня 2018 року у складі колегії суддів Поліщук Н. В., Вербової І. М., Соколової В. В.,
 
ОПИСОВА ЧАСТИНА
Короткий зміст позовних вимог
У вересні 2015 року ОСОБА_1 , ОСОБА_2 звернулися до суду з позовом до ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , в якому просив:
- визнати недійсним правочин від 12 листопада 2013 року про перереєстрацію транспортного засобу на нового власника за довідкою-рахунком між             ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , згідно з яким до ОСОБА_4 перейшло право власності на автомобіль марки Toyota RAV 4, чорного кольору, 2008 року виготовлення, номерний знак НОМЕР_1 ;
- визнати за ОСОБА_1 право власності на 1/6 частину автомобіля марки Toyota COROLA, номерний знак НОМЕР_2 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 09 серпня 2013 року зареєстрований на ОСОБА_5 , та на 1/6 частину автомобіля марки Toyota RAV 4, чорного кольору, 2008 року виготовлення, номерний знак                  НОМЕР_1 , зареєстрований за ОСОБА_4 ;
- визнати за ОСОБА_2 право власності на 1/6 частину автомобіля марки Toyota COROLA, номерний знак НОМЕР_2 , який відповідно до свідоцтва про реєстрацію транспортного засобу від 09 серпня 2013 року, зареєстрований на ОСОБА_5 , та на 1/6 частину автомобіля марки Toyota RAV 4, номерний знак НОМЕР_1 , зареєстрований за ОСОБА_6 
Позов мотивовано тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачів - ОСОБА_5 та після його смерті відкрилась спадщина, до складу якої, зокрема, увійшли транспортні засоби «Toyota Corola», д. н. НОМЕР_2 , зареєстрований на ОСОБА_5 , та «Toyota RAV4», д. н. НОМЕР_1 , який був зареєстрований на ім`я ОСОБА_3 Вказані транспортні засоби придбані під час перебування батька у шлюбі з відповідачем ОСОБА_3 та є спільно нажитим майном подружжя. 
Після звернення до нотаріальної контори із заявами про видачу свідоцтва на право на спадщину позивачам стало відомо, що у листопаді 2013 року відповідач ОСОБА_3 відчужила автомобіль «Toyota RAV4» на користь ОСОБА_4 , чим порушила права позивачів, як спадкоємців першої черги, на спадкування часток вказаного автомобіля.
Короткий зміст рішень судів першої та апеляційної інстанцій
Рішенням Оболонського районного суду міста Києва від 10 травня 2018 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду м. Києва від 13 вересня 2018 року, позов задоволено.
Вирішено стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 та                ОСОБА_3 по 80 203,63 грн кожній в якості грошової компенсації замість їх часток у спадковому майні на транспортні засоби. 
У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Рішення суду першої інстанції та постанова апеляційного суду мотивовані тим, що 19,7% (7205,73 доларів США) від загальної вартості автомобіля «Toyota Corola», д. н. НОМЕР_2 (36 541,82 доларів США) сплачені ОСОБА_3 після смерті її чоловіка ОСОБА_5 за рахунок її особистих коштів, у зв`язку з чим 197/1000 частини спірного автомобіля є її особистою приватною власністю, а інша частина автомобіля (803/1000) є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу.
Спірний автомобіль «Тoyota RAV4» був об`єктом спільної сумісної власності подружжя ОСОБА_5 та ОСОБА_3 , відчуження автомобіля здійснено останньою проти волі інших спадкоємців, поділу у даному випадку підлягає вартість такого автомобіля.
Оскільки автомобіль є неподільною річчю, власником якого згідно чинного законодавства України може бути лише одна особа, суд дійшов висновку, що виділення часток автомобіля у володіння кожного із спадкоємців є неможливим та не вирішить даного спору по суті.
Зважаючи на те, що автомобіль «Toyota Corola» знаходиться у користуванні відповідача ОСОБА_3 , її частка у спірному автомобілі складає                         4/6 частини, суд вважав за доцільне стягнути з відповідача на користь позивачів грошову компенсацію їх часток, а саме: по 37 658,03 грн за належну 1/6 частину у автомобілі «Toyota Corola» та по 42 545,60 грн за належну частку у розмірі 13,38% в автомобілі «Тoyota RAV4».
Стягнення на користь позивачів грошової компенсації суд вважав достатнім способом захисту їх порушених прав та відмовив у задоволенні позовних вимог про визнання недійсним договору відчуження автомобіля «Тoyota RAV4».
Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо визнання правочину недійсним, а також в частині вирішення спору щодо автомобіля Toyota COROLA, сторонами в апеляційному порядку не оскаржувалось та апеляційним судом у цій частині не переглядалось. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі представник ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , не погоджуючись з рішеннями судів в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь позивачів суми у розмірі 80 203,63 грн за автомобіль «Тoyota RAV4», посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати ухвалені у справі рішення в оскаржуваній частині  та визнати вказаний автомобіль особистою приватною власністю ОСОБА_3 , тобто таким, що набуто за час шлюбу, але за особисті кошти. 
Узагальнені доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційна скарга мотивована тим, що автомобіль Toyota RAV 4 не входить до спадкового майна, відомостей про нього спадкова справа не містить, а кошти у сумі 117 673,13 грн на придбання цього автомобіля ОСОБА_3 отримала на підставі кредитного договору від 18 вересня 2008 року, а право власності набула на підставі договору купівлі-продажу від 22 серпня 2008 року. ОСОБА_3 в період шлюбу з ОСОБА_5 займалась підприємницькою діяльністю і отримувала прибуток, який дозволяв їй самостійно оплатити вартість вказаного автомобіля. 
Під час розгляду справи позивачі  не надали докази та не довели участі ОСОБА_5 у сплаті кредиту за цей автомобіль. Остаточно ОСОБА_3 розрахувалась за автомобіль після смерті ОСОБА_5 , сплативши               53 210,84 грн.
Крім того, визначені судом суми компенсації позивачам вартості часток у спірному майні є непомірно великими та стягнута судом сума поставить відповідача у скрутне матеріальне становище.
Узагальнений виклад позиції інших учасників справи
У відзиві на касаційну скаргу позивачі не погодились з доводами відповідачів та просили залишити ухвалені у справі судові рішення без змін, посилаючись на їх законність і обґрунтованість.
МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА
Позиція Верховного Суду
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Судові рішення оскаржуються лише в частині стягнення з ОСОБА_3 на користь позивачів суми у розмірі 80 203,63 грн за автомобіль «Тoyota RAV4», тому саме у цій частині переглядається Верховним Судом в касаційному порядку на предмет законності і обґрунтованості в межах доводів касаційної скарги.
Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо визнання правочину недійсним, а також в частині вирішення спору щодо автомобіля Toyota COROLA, не було предметом апеляційного перегляду і касаційна скрга не містить доводів щодо неправильності судових рішень у цій частині, тому Верховний Суд не вдається до оцінки і перевірки висновків судів у зазначеній частині. 
Касаційна скарга задоволенню не підлягає.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Пунктом 3 частини першої статті 57 СК України визначено, що особистою приватною власністю дружини, чоловіка є майно, набуте нею, ним за час шлюбу, але за кошти, які належали їй, йому особисто.
Відповідно до частини сьомої статті 57 СК України, якщо у придбання майна вкладені крім спільних коштів і кошти, що належали одному з подружжя, то частка у цьому майні, відповідно до розміру внеску, є його особистою приватною власністю.
Статтею 60 СК Українивизначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Конструкція норми статті 60 СК Українисвідчить про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу.
Отже, у сімейному законодавстві діє принцип спільності майна подружжя та частки чоловіка і дружини є рівними.
Згідно частини третьої статті 61 СК Україниякщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Частина четверта статті 65 СК Українипередбачає, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї.
Під час перебування у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_5 ,               ОСОБА_3 за згодою останнього 18 вересня 2008 року уклала з                       АКБ «Укрсоцбанк» кредитний договір та за отримані кошти придбала автомобіль «Toyota RAV4», д. н. НОМЕР_1 
ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_5 помер.
Сума кредиту у розмірі 6657,18 доларів США та 4382,95 грн, що еквівалентно на дату погашення 548,55 доларам США, погашена ОСОБА_3 08 листопада 2013 року , тобто після смерті ОСОБА_5 , а інша частина кредиту погашена під час перебування зазначених осіб у шлюбі. 
При цьому, доказів на підтвердження факту погашення кредитного зобов`язання  відповідачем за рахунок її особистих коштів останньою не надано та презумпція спільності права власності подружжя на придбане в період шлюбу майно не спростована.
З урахуванням наведеного, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, правильно виходив з того, що оскільки 19,7% (7205,73 доларів США)                  від загальної вартості автомобіля (36 541,82 доларів США) сплачені               ОСОБА_3 після смерті чоловіка ( ОСОБА_5 ) за рахунок її особистих коштів, то 197 /1000 частини спірного автомобіля є її особистою приватною власністю, а інша частина автомобіля (803/1000) є спільною сумісною власністю подружжя та підлягає поділу.
Статтею 1278 ЦК Українипередбачено, що частки кожного спадкоємця у спадщині є рівними, якщо спадкодавець у заповіті сам не розподілив спадщину між ними. Кожен із спадкоємців має право на виділ його частки в натурі.
Відповідно до частини другої статті 1279 ЦК Україниспадкоємці, які разом із спадкодавцем були співвласниками майна, мають переважне право перед іншими спадкоємцями на виділ їм у натурі цього майна, у межах їхньої частки у спадщині, якщо це не порушує інтересів інших спадкоємців, що мають істотне значення.
Частиною третьою статті  358 ЦК Українипередбачено, що кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. В разі неможливості виділу цього майна в натурі він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
Позивачі (діти спадкодавця) та ОСОБА_3 (дружина), як спадкоємці першої черги після смерті ОСОБА_5 , своєчасно звернулися до нотаріальної контори для прийняття спадщини, мають рівні частки у вказаному спадковому майні.
Разом з тим, оскільки автомобіль, за змістом статті 183 ЦК України є неподільною річчю, виділення його часток у володіння кожного із спадкоємців є неможливим та не вирішить спору щодо цього майна, а також ураховуючи, що ОСОБА_3 відчужила вказаний автомобіль  ОСОБА_4 після смерті спадкодавця, суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку, що в даному випадку поділу підлягає вартість такого автомобіля.
З урахуванням приписів статей 1218, 1226, 1261 ЦК України та встановлених конкретних обставин, відповідно до положень статті 5 ЦПК України, суд першої інстанції правильно врахував, що автомобіль Toyota RAV4 продано ОСОБА_3 12 листопада 2013 року (після смерті спадкодавця), належним чином розрахував частку в спадковому майні кожного із спадкоємців в грошовому виразі та обрав ефективний спосіб захисту, шляхом стягнення на користь позивачів грошової компенсації за належні кожному з них частки у спільному спадковому майні.
Суд першої інстанції, з яким погодився апеляційний суд, правильно врахував відповідну частку у придбанні автомобіля Toyota RAV4, за яку грошові кошти були сплачені після смерті спадкодавця.
Доводи касаційної скарги про те, що відомості про автомобіль Toyota RAV4 відсутні у спадковій справі, тому не входить до складу спадкової маси, є необґрунтованими, оскільки за змістом статті 1218 ЦК Українидо складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Укладення кредитного договору на придбання майна одним із подружжя, з урахуванням приписів статей 60, 61, 65 СК України не дає підстав вважати, що таке майно придбано за особисті кошти за умов неспростування презумпції спільності права власності подружжя на це майно.
Посилання у касаційній скарзі на те, що визначений судом розмір компенсації є непомірно великим і ставить відповідача у скрутне матеріальне становище, не приймаються колегією суддів до уваги, оскільки не дають підстав для зменшення розміру частки в спадковому майні та відповідної грошової компенсації, а доводів щодо неправильності визначення вартості транспортного засобу та способу обрахування суми компенсації, касаційна скарга не містить.
За своїм змістом усі доводи касаційної скарги зводяться до незгоди з наданою судами оцінкою зібраних у справі доказів, необхідності їх переоцінити у тому контексті, як їх розуміють відповідачі, тобто стосуються переоцінки доказів, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів заявника та їх відображення у судових рішеннях, питання вичерпності висновків судів, Верховний Суд виходить з того, що у справі, що розглядається, сторонам було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах, а доводи, викладені у касаційній скарзі не спростовують обґрунтованих та правильних висновків судів попередніх інстанцій.
Колегія суддів перевірила доводи касаційної скарги на предмет законності судових рішень виключно в межах заявлених в суді першої інстанції вимог та які безпосередньо стосуються правильності застосування судами попередніх інстанцій норм матеріального і дотримання норм процесуального права, у зв`язку із чим, не вдається до аналізу і перевірки інших доводів, які за своїм змістом зводяться до необхідності переоцінки доказів та встановлення обставин, що за приписами статті 400 ЦПК України знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
ВИСНОВКИ ЗА РЕЗУЛЬТАТАМИ РОЗГЛЯДУ КАСАЦІЙНОЇ СКАРГИ
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані рішення судів першої та апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують.
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ :
Касаційну скаргу ОСОБА_3 , ОСОБА_4 залишити без задоволення.
Рішення Оболонського районного суду м. Києва від 10 травня 2018 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 13 вересня 2018 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.
Судді:                                                                                                     В. С. Висоцька
 
      І. В. Литвиненко
 
      І. М. Фаловська