ПОСТАНОВА
Іменем України

26 червня 2019 року 
Київ
справа №826/13400/16-а
провадження №№ К/9901/23979/18, К/9901/23982/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Смоковича М. І.,
суддів: Білак М. В., Калашнікової О. В.
розглянув у попередньому судовому засіданні у касаційній інстанції адміністративну справу 
за позовом ОСОБА_1 до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, провадження по якій відкрито
за касаційними скаргами  ОСОБА_1 та Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини на постанову Печерського районного суду міста Києва від 09 лютого 2017 року, прийняту у складі головуючого судді Литвинової І. В., та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 27 березня 2017 року, прийняту у складі колегії суддів: головуючого - Горяйнова А. М., суддів: Желтобрюх І. Л., Коротких А. Ю.
І. Суть спору
1. У серпні 2016 року ОСОБА_1 звернувсь до суду з адміністративним позовом до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, в якому, з урахуванням заяви про зміну позовних вимог, просив визнати бездіяльність протиправною та зобов`язати повторно розглянути заяву від 31 травня 2016 року.
2. Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що 21 вересня 2016 року ним отримано лист № 8.3/7-Р267717.16-2/26-69 від 15 вересня 2016 року за підписом представника Уповноваженого з питань дотримання соціально-економічних та гуманітарних прав Ляха Д. О., в якому повідомлено про відмову в задоволенні вимог, які були наведені в заяві.
2.1. Стверджує, що відповідач розглянув звернення з порушенням строку, передбаченого Законом України "Про звернення громадян".
2.2. Вважаючи, що такою бездіяльністю відповідача порушено право на отримання відповіді, ОСОБА_1 звернувся до суду з вимогою про зобов`язання повторно розглянути його заяву.
ІІ. Встановлені судами фактичні обставини справи
3. ОСОБА_1 звернувся до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини із заявою від 31 травня 2016 року, у якій просив   скласти протокол про адміністративне правопорушення за статтею 212-3 КУпАП відносно заступника директора Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції України у Київській області Старущенка Я. В. та внести подання Уповноваженого до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції України у Київській області для усунення виявлених порушень прав і свобод заявника, зокрема, щодо розгляду  скарги заявника та повідомити заявника письмово про результати перевірки заяви і суть прийнятого рішення у строки, передбачені законом.
4. Вказана заява надійшла відповідачу 02 червня 2016 року та зареєстрована за вх. № Р267437.16/26.
5. Листом від 29 червня 2016 року № 8.3/7-Р267437.16-1/26-69 Уповноважений Верховної Ради України з прав людини повідомив позивача про те, що для повного та всебічного розгляду скаргу до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції України у Київській області був направлений запит. Також позивача повідомлено, що рішення щодо подальших заходів реагування буде прийматися після отримання відповіді на запит.
6. Так, за наслідками розгляду звернення позивача від 31 травня 2016 року, за підписом представника Уповноваженого з питань дотримання соціально-економічних та гуманітарних прав Ляха Д. О. надіслано лист від 15 вересня 2016 року № 8.3/7-Р267717.16-2/26-69, в якому повідомлено про відсутність підстав для складення протоколу про адміністративне правопорушення відносно заступника директора Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції України у Київській області Старущенка Я. В.
ІІІ. Рішення судів першої та апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
7. Ухвалою Окружного адміністративного суду міста Києва від 22 листопада 2016 року справу передано на розгляд за територіальною підсудністю до Печерського районного суду міста Києва.
8. Постановою Печерського районного суду міста Києва від 09 лютого 2017 року в позові відмовлено.
9. Постановою Київського апеляційного адміністративного суду від 27 березня 2017 року постанову Печерського районного суду міста Києва від 09 лютого 2017 року скасовано в частині відмови у задоволенні вимоги ОСОБА_1 про визнання протиправною бездіяльності Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, яка полягає у порушенні строку розгляду заяви від 31 травня 2016 року, що зареєстрована 02 червня 2016 року за вх. № Р267437.16/26, та прийнято нову постанову про задоволення позову у цій частині.
9.1. В іншій частині постанову Печерського районного суду м. Києва від 09 лютого 2017 року залишено без змін.
10. Відмовляючи в позові, суд першої інстанції виходив з того, що розгляд звернення Уповноваженим Верховної Ради України з прав людини може тривати понад строки, встановлені Законом України "Про звернення громадян".
11. Київський апеляційний адміністративний суд, скасовуючи постанову суду першої інстанції, прийшов до висновку про порушення відповідачем строку розгляду звернення, який встановлено статтею 20 Закону України "Про звернення громадян", а також не дотримався вимог щодо розумного строку виконання дій та прийняття рішень, визначеного у пункті 1.4 Порядку здійснення провадження Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, затвердженого наказом Уповноваженого  Верховної Ради України з прав людини від 12 серпня 2013 року № 18/02-13.
11.1. При цьому, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що відповідь Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини на заяву позивача від 31 травня 2016 року є повною, законною та обґрунтованою.
IV. Касаційне оскарження 
12. Позивач подав касаційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення судами попередніх інстанцій норм матеріального та процесуального права, просить скасувати їх рішення та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
13. Свою касаційну скаргу ОСОБА_1 мотивує тим, що суди попередніх інстанцій необґрунтовано відмовили в задоволенні позовної вимоги про зобов`язання повторно розглянути заяву, оскільки Уповноважений Верховної Ради України з прав людини дійшов помилкового висновку про відсутність підстав для складання протоколу про адміністративне правопорушення відносно заступника директора Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції України у Київській області Старущенка Я. В.
14. У касаційній скарзі відповідач, посилаючись на порушення судом апеляційної інстанції норм матеріального права, просить скасувати його рішення та залишити в силі постанову суду першої інстанції.
15. В обґрунтування касаційної скарги вказує на помилковість висновку суду апеляційної інстанції про поширення вимог статті 20 Закону України "Про звернення громадян" щодо термінів розгляду звернень громадян на тривалість здійснення провадження Уповноваженого за зверненнями громадян. Вказує на відсутність порушень відповідачем чинного законодавства під час розгляду звернення ОСОБА_1 від 31 травня 2016 року. 
V. Релевантні джерела права й акти їх застосування
16. Статтею 327 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - КАС України), обумовлено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.
17. За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
18. Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
19. Приписами частини першої статті 341 КАС України визначено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
20. Частиною другою статті 19 Конституції України обумовлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
21. Відповідно до статті 40 Конституції України усі мають право направляти індивідуальні чи колективні письмові звернення або особисто звертатися до органів державної влади, органів місцевого самоврядування та посадових і службових осіб цих органів, що зобов`язані розглянути звернення і дати обґрунтовану відповідь у встановлений законом строк.
22. Частиною першою статті 1 Закону України "Про звернення громадян" передбачено право громадян України звернутися до органів державної влади, місцевого самоврядування, об`єднань громадян, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, засобів масової інформації, посадових осіб відповідно до їх функціональних обов`язків із зауваженнями, скаргами та пропозиціями, що стосуються їх статутної діяльності, заявою або клопотанням щодо реалізації своїх соціально-економічних, політичних та особистих прав і законних інтересів та скаргою про їх порушення.
23. Визначення заяви (клопотання) міститься у статті 3 Закону України "Про звернення громадян" та означає звернення громадян із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством їх прав та інтересів або повідомлення про порушення чинного законодавства чи недоліки в діяльності підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, народних депутатів України, депутатів місцевих рад, посадових осіб, а також висловлення думки щодо поліпшення їх діяльності. Клопотання - письмове звернення з проханням про визнання за особою відповідного статусу, прав чи свобод тощо.
24. Статтею 19 Закону України "Про звернення громадян" визначено обов`язки органів державної влади, місцевого самоврядування, підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, засобів масової інформації, їх керівників та інших посадових осіб щодо розгляду заяв чи скарг, серед яких, зокрема, обов`язок об`єктивно, всебічно і вчасно перевіряти заяви чи скарги; особисто організовувати та перевіряти стан розгляду заяв чи скарг громадян, вживати заходів до усунення причин, що їх породжують, систематично аналізувати та інформувати населення про хід цієї роботи.
25. Згідно зі статтею 4 Закону України "Про звернення громадян" до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності, внаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина які-небудь обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.
26. За змістом статті 15 Закону України "Про звернення громадян" органи державної влади, місцевого самоврядування та їх посадові особи, керівники та посадові особи підприємств, установ, організацій незалежно від форм власності, об`єднань громадян, до повноважень яких належить розгляд заяв (клопотань), зобов`язані об`єктивно і вчасно розглядати їх, перевіряти викладені в них факти, приймати рішення відповідно до чинного законодавства і забезпечувати їх виконання, повідомляти громадян про наслідки розгляду заяв (клопотань). Відповідь за результатами розгляду заяв (клопотань) в обов`язковому порядку дається тим органом, який отримав ці заяви і до компетенції якого входить вирішення порушених у заявах (клопотаннях) питань, за підписом керівника або особи, яка виконує його обов`язки. Рішення про відмову в задоволенні вимог, викладених у заяві (клопотанні), доводиться до відома громадянина в письмовій формі з посиланням на Закон і викладенням мотивів відмови, а також із роз`ясненням порядку оскарження прийнятого рішення.
27. Приписами статті 20 Закону України "Про звернення громадян" Звернення розглядаються і вирішуються у термін не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. Якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. При цьому загальний термін вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
На обґрунтовану письмову вимогу громадянина термін розгляду може бути скорочено від встановленого цією статтею терміну.
Звернення громадян, які мають встановлені законодавством пільги, розглядаються у першочерговому порядку.
28. Згідно зі статтею 1 Закону України "Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини" парламентський контроль за додержанням конституційних прав і свобод людини і громадянина та захист прав кожного на території України і в межах її юрисдикції на постійній основі здійснює Уповноважений  Верховної Ради України з прав людини, який у своїй діяльності керується Конституцією України, законами України, чинними міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
29. Порядок розгляду звернень до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини визначений у статті 17 вищевказаного Закону.
30. Відповідно до частин першої, п`ятої статті 17 Закону України "Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини" Уповноважений приймає та розглядає звернення громадян України, іноземців, осіб без громадянства або осіб, які діють в їхніх інтересах, відповідно до Закону України "Про звернення громадян".
Повідомлення про прийняття звернення до розгляду або відмову у прийнятті звернення до розгляду надсилається в письмовій формі особі, яка його подала. Відмова у прийнятті звернення до розгляду повинна бути вмотивованою.
VI. Позиція Верховного Суду
31. Аналіз наведених правових норм свідчить, що спеціальних строків розгляду звернень до Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини, які б відрізнялись від визначених у Законі України "Про звернення громадян", положення статті 17 Закону України "Про Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини" не містять.
32. Таким чином, на Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини поширюється строк розгляду звернень не більше одного місяця від дня їх надходження, а ті, які не потребують додаткового вивчення, - невідкладно, але не пізніше п`ятнадцяти днів від дня їх отримання. 
33. При цьому у разі якщо в місячний термін вирішити порушені у зверненні питання неможливо, керівник відповідного органу, підприємства, установи, організації або його заступник встановлюють необхідний термін для його розгляду, про що повідомляється особі, яка подала звернення. 
34. Водночас загальний строк на вирішення питань, порушених у зверненні, не може перевищувати сорока п`яти днів.
35. З матеріалів справи вбачається, що позивачем отримано лист № 8.3/7-Р267717.16-2/26-69 від 15 вересня 2016 року за підписом представника Уповноваженого з питань дотримання соціально-економічних та гуманітарних прав Ляха Д. О., в якому повідомлено про відмову в задоволенні вимог, які були наведені в заяві ОСОБА_1 від 31 травня 2016 року.
36. Така відповідь на звернення свідчить про перевищення відповідачем терміну розгляду у сорок п`ять днів та, як наслідок, порушення ним вимог Закону України "Про звернення громадян".
37. За таких обставин Верховний Суд погоджується з висновками суду апеляційної інстанції про порушення строків розгляду звернення ОСОБА_1 від 31 травня 2016 року, що призвело до протиправної бездіяльності відповідача. 
38. Водночас, зі змісту наданої відповіді вбачається, що позивач ставив питання стосовно складення протоколу про адміністративне правопорушення та внесення подання відносно заступника директора Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції України у Київській області Старущенка Я. В. Такі вимоги позивач обґрунтував тим, що 04 листопада 2015 року він звернувся до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції України у Київській області із заявою, в якій просив обстежити споруди на земельній ділянці за кадастровим номером НОМЕР_1 , провести перевірку відповідності будівельних робіт та споруд вимогам будівельних норм, державних стандартів і правил, технічним умовам, затвердженим проектним вимогам та інше.
39. В свою чергу, Уповноважений Верховної Ради України з прав людини встановив, що на вказаний запит позивачу була надана відповідь, якою Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції України у Київській області не відмовив у проведенні позапланового заходу державного архітектурно-будівельного контролю, а запропонував конкретизувати інформацію про місцезнаходження об`єкту будівництва та його власника. Також відповідач урахував, що Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції України у Київській області неодноразово повідомляв ОСОБА_1 про порядок проведення позапланових перевірок. Таким чином, відповідач прийшов до висновку про відсутність підстав для складення протоколу про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 212-3  КУпАП та внесення відповідного подання.
40. Твердження позивача щодо достатності зазначення лише кадастрового номеру земельної ділянки у зверненні до Департаменту державної архітектурно-будівельної інспекції України у Київській області з огляду на приписи частини  третьої статті 36 Закону України "Про Державний земельний кадастр", в якій передбачено, що   технологічні та програмні засоби, необхідні для оприлюднення відомостей Державного земельного кадастру, повинні забезпечувати юридичним та фізичним особам можливість анонімного перегляду, копіювання та роздрукування інформації, яка відповідно до цієї статті надається безоплатно, на основі поширених веб-оглядачів та редакторів, без необхідності застосування спеціально створених для цього технологічних та програмних засобів, цілодобово, без обмежень, є помилковими, оскільки Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції України у Київській області не належить до органів, які в розумінні статті 38 Закону України "Про Державний земельний кадастр" мають право доступу до Державного земельного кадастру у обсязі, достатньому для отримання вказаних відомостей. 
41. За такого правового врегулювання та обставин справи, Верховний Суд вважає, що відповідь Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини на заяву позивача від 31 травня 2016 року є повною та обґрунтованою.
42. З огляду на викладене, висновки суду апеляційної інстанції є правильними, обґрунтованими, відповідають нормам матеріального та процесуального права, підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення відсутні.
43. Доводи ж касаційних скарг не спростовують висновків суду і зводяться до переоцінки встановлених судами обставин справи.
44. Зважаючи на приписи статті 350 КАС України, касаційні скарги необхідно залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
VII. Судові витрати
45. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, суд

п о с т а н о в и в :

1.          Касаційні скарги ОСОБА_1 та Уповноваженого Верховної Ради України з прав людини залишити без задоволення.
2.          Постанову Печерського районного суду міста Києва від 09 лютого 2017 року в нескасованій частині та постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 27 березня 2017 року у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає. 

Головуючий                                                                                М. І. Смокович 
Судді                                                                                          М. В. Білак
                                                                                                              О. В. Калашнікова