ПОСТАНОВА
Іменем України

26 червня 2019 року 
Київ
справа №826/8221/15
адміністративне провадження №К/9901/1317/19, К/9901/1319/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача Мельник-Томенко Ж.М.,   
суддів Жука А.В., Мартинюк Н.М.,

розглянув у попередньому судовому засіданні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області, Державної казначейської служби України  про визнання протиправними дій, стягнення заробітної плати

за касаційними скаргами ОСОБА_1 та Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 13.10.2015 (колегія суддів у складі: Пилипенко О.Є., Глущенко Я.Б., Шелест С.Б.)  

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування

1. У травні 2015 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області (далі - відповідач-1, ТУ ДСА України в Луганській області), Державної казначейської служби України (далі - відповідач-2, ДКС України), в якому просив: визнати протиправними дії відповідача-1 по нарахуванню заробітної плати за період з 26.10.2014, виходячи з розміру посадового окладу в сумі 1218,00 грн.; стягнути з відповідача-1 на його користь заборгованість по заробітній платі у сумі 7830,11 грн.; зобов`язати відповідачів здійснити розрахунково-касове обслуговування розпорядника коштів ДСА України для нарахування та виплати позивачу заробітної плати за жовтень та листопад 2014 року.

2. Позов мотивовано тим, що з 25.12.2013 позивач працює в Перевальському районному суді Луганської області на посаді судового розпорядника та має 13 ранг державного службовця, що відповідає 6 категорії державного службовця. Вважає, що нарахування йому заробітної плати проводилось без урахування норм Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VII), який набрав чинності 26.10.2014, та яким внесено зміни до статті 144 Закону України «Про судоустрій та статус суддів», а тому відповідач-1 повинен виплатити йому заробітну плату у розмірі 7830,11грн.

Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій

3. Окружний адміністративний суд міста Києва постановою від 14.08.2015 у задоволенні позову відмовив.

4. Судове рішення першої інстанції мотивовано тим, що головні розпорядники бюджетних коштів, яким є ДСА України і відповідно і ТУ ДСА України в Луганській області, мають подавати до ДКС України розподіли відкритих асигнувань виключно по розпорядниках та одержувачах бюджетних коштів, які знаходяться на території, що контролюється українською владою. Зважаючи на те, що Перевальський районний суд Луганської області на час розгляду справи знаходився на не підконтрольній Україні території та в матеріалах справи відсутні докази, які б дали змогу суду встановити обставину, що позивач - державний службовець знаходився на території підконтрольній Україні та продовжував здійснювати свої функції як працівник протягом вказаного періоду, суд дійшов висновку, що в задоволенні позову слід відмовити.

5. Київський апеляційний адміністративний суд постановою від 13.10.2015 скасував постанову Окружного адміністративного суду міста Києва від 14.08.2015 та прийняв нову, якою позов задовольнив частково: стягнув з ТУ ДСА України в Луганській області на користь позивача заборгованість по заробітній платі за жовтень 2014 року у розмірі 1244,84 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.

6. Судове рішення апеляційної інстанції мотивовано тим, що оскільки в жовтні 2014 року Перевальський районний суд Луганської області здійснював судочинство у звичайному режимі, а позивач виконував покладені на нього трудові обов`язки, то останній мав право на отримання за цей період заробітної плати.    

Короткий зміст та обґрунтування вимог касаційної скарги

7. У касаційній скарзі позивач просить скасувати постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 13.10.2015 та задовольнити позовні вимоги повністю.

8. Вважає рішення суду апеляційної інстанції частково необґрунтованим та прийнятим з порушенням норм матеріального та процесуального права в частині відмови в задоволенні позову про стягнення заробітної плати за листопад 2014 року та незастосування норм Закону № 1697-VII в частині встановлення розмірів посадових окладів працівників апаратів судів, які набрали чинності 26.10.2014, що призвело до неправильного вирішення справи по суті.   

9. Наголошує на тому, що Перевальський районний суд Луганської області в жовтні-листопаді 2014 року здійснював судочинство, а тому він, працюючи судовим розпорядником, виконував свої посадові обов`язки у повному обсязі. Проте заробітну плату за листопад 2014 року він не отримав.   

10. Також не погоджуючись з прийнятим рішенням суду апеляційної інстанції касаційну скаргу подав відповідач-1. В ній, посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив скасувати рішення суду апеляційної інстанції та прийняти нове, яким повністю відмовити у задоволенні позовних вимог позивача.  

11. Зазначає про відсутність документів чи доказів того, що позивач як державний службовець виїхав з окупованої території і знаходився на території підконтрольній Україні, чи виявив бажання працювати (перевестись) на підконтрольній Україні території та не звертався до ТУ ДСА України в Луганській області.

12. Таким чином, враховуючи зазначене та неможливість фінансування непідконтрольної Україні території, ТУ ДСА України в Луганській області вважає, що діяло в межах повноважень та у спосіб, що передбачені законами України.  

Позиція інших учасників справи

13. ДКС України заяви про приєднання до касаційних скарг або відзивів на них не надала. 

Рух касаційної скарги

14. Вищий адміністративний суд України ухвалою від 24.11.2015 відкрив провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 13.10.2015.

15. Вищий адміністративний суд України ухвалою від 08.12.2015 відкрив провадження за касаційною скаргою Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області на постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 13.10.2015.

16. 04.01.2018 вказані касаційні скарги надійшла до Верховного Суду як суду касаційної інстанції в адміністративних справах.

17. Касаційний адміністративний суд у складі Верховного Суду ухвалами від 24.06.2019 зазначену адміністративну справу призначив до розгляду у попередньому судовому засіданні.

Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи

18. Наказом керівника апарату Перевальського районного суду від 25.12.2013 позивач призначений на посаду судового розпорядника Перевальського районного суду Луганської області з 25.12.2013, має 13 ранг державного службовця, що відповідає 6 категорії.

19. Позивач  вважаючи, що відповідачем-1 неправильно нараховано та протиправно не виплачено заробітну плату за жовтень та листопад 2014 року, а відповідачем-2 протиправно не здійснено розрахунково-касове обслуговування розпорядника коштів ДСА України для нарахування та виплати позивачу заробітної плати за жовтень та листопад 2014 року, звернувся до адміністративного суду з цим позовом.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Релевантні джерела права й акти їх застосування

20. Частина друга статті 19 Конституції України. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.    

21. Частина перша статті 43 Конституції України. Кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає або на яку вільно погоджується.

22. Частина перша статті 94 Кодексу законів про працю України (далі - КЗпП України). Заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу.   

23. Частина перша статті 115 КЗпП України. Заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.       

24. Пункт 24 частина перша статті 2 Бюджетного кодексу України. Закон про Державний бюджет України - закон, який затверджує Державний бюджет України та містить положення щодо забезпечення його виконання протягом бюджетного періоду.

25.  Частини перша та друга статті 23 Бюджетного кодексу України. Будь-які бюджетні зобов`язання та платежі з бюджету здійснюються лише за наявності відповідного бюджетного призначення, якщо інше не передбачено законом про Державний бюджет України. Бюджетні призначення встановлюються законом про Державний бюджет України (рішенням про місцевий бюджет) у порядку, визначеному цим Кодексом.

26. Частина перша статті 43 Бюджетного кодексу України. При виконанні державного бюджету і місцевих бюджетів застосовується казначейське обслуговування бюджетних коштів.

27. Частина перша статті 51 Бюджетного кодексу України. Керівники бюджетних установ утримують чисельність працівників, військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та здійснюють фактичні видатки на заробітну плату (грошове забезпечення), включаючи видатки на премії та інші види заохочень чи винагород, матеріальну допомогу, лише в межах фонду заробітної плати (грошового забезпечення), затвердженого для бюджетних установ у кошторисах. 

28. Частина друга статті 78 Бюджетного кодексу України. Казначейське обслуговування місцевих бюджетів здійснюється органами, що здійснюють казначейське обслуговування бюджетних коштів, відповідно до статті 43 цього Кодексу.

29. Стаття 4 Закону України від 24.03.1995 № 108/95-ВР «Про оплату праці» (далі - Закон № 108/95-ВР). Джерелом коштів на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, є кошти, які виділяються з відповідних бюджетів, а також частина доходу, одержаного внаслідок господарської діяльності та інших джерел. 

30. Частина перша статті 5 Закону № 108/95-ВР. Організація оплати праці здійснюється на підставі, зокрема, законодавчих та інших нормативних актів.

31. Стаття 13 Закону № 108/95-ВР. Оплата праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, здійснюється на підставі актів Кабінету Міністрів  України в межах бюджетних асигнувань. Обсяги витрат на оплату праці працівників установ і організацій, що фінансуються з бюджету, затверджуються одночасно з бюджетом.

32. Частина сьома статті 33 Закону України від 16.12.1993 № 3723-XII «Про державну службу». Умови оплати праці державних службовців, розміри їх посадових окладів,  надбавок,  доплат  і  матеріальної допомоги визначаються Кабінетом Міністрів України. 

33. Частина перша та друга статті 142 Закону України від 07.07.2010 № 2453-VI (далі - Закон № 2453-VI). Фінансування всіх судів в Україні здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України. Функції головного розпорядника коштів Державного бюджету України щодо фінансового забезпечення діяльності судів здійснює, зокрема, Державна судова адміністрація України - щодо фінансового забезпечення діяльності всіх інших судів загальної юрисдикції.

34. Стаття 143 Закону № 2453-VI. Суди загальної юрисдикції фінансуються згідно з кошторисами і щомісячними розписами видатків, затвердженими відповідно до вимог цього Закону, у межах річної суми видатків, передбачених Державним бюджетом України на поточний фінансовий рік, у порядку, встановленому Бюджетним кодексом України.

35. Частина перша статті 144 Закону № 2453-VI.  Розмір заробітної плати працівників апаратів судів, Державної судової адміністрації України, Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, Національної школи суддів України, їхнє побутове забезпечення і рівень соціального захисту визначаються законом і не можуть бути меншими, ніж у відповідних категорій державних службовців органів законодавчої та виконавчої влади.

36. Підпункт 59 пункту 5 Розділ ХІІ Закону України від 14.10.2014 № 1697-VII «Про прокуратуру» (далі - Закон № 1697-VII). Частину першу статті 144 Закону № 2453-VI доповнити абзацом другим такого змісту: «При цьому розмір посадового окладу працівника апарату суду, посада якого віднесена до шостої категорії посад державних службовців, установлюється в розмірі 30 відсотків посадового окладу судді місцевого суду. Посадові оклади працівників апарату суду, посади яких віднесені до кожної наступної категорії посад державних службовців, установлюються з коефіцієнтом 1,3 пропорційно посадовим окладам працівників апарату суду, посади яких віднесені до попередньої категорії посад державних службовців». Закон № 1697-VII набрав чинності з 26.10.2014.

37. Підпункт 2 пункт 13 Розділ ХІІІ Закону 1697-VII. Кабінету Міністрів України у двомісячний строк з дня, наступного за днем опублікування цього Закону, внести на розгляд Верховної Ради України пропозиції щодо приведення законодавчих актів у відповідність із цим Законом.

38. Пункт 1 постанови Кабінету Міністрів України «Про упорядкування структури та умов оплати праці працівників апарату органів виконавчої влади, органів прокуратури, судів та інших органів» від 09.03.2006 № 268 (далі - Постанова № 268). Умови оплати праці посадових осіб місцевого самоврядування визначаються органом місцевого самоврядування виходячи з умов оплати праці, встановлених для державних службовців відповідних категорій і схем посадових окладів згідно з додатками 48-54 і 57. 

Оцінка висновків судів, рішення яких переглядаються, та аргументів учасників справи

39. Вирішуючи питання про обґрунтованість поданих касаційних скарг, Верховний Суд виходить з такого.
40. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що перегляд судових рішень здійснюється в межах доводів та вимог касаційних скарг, перевірка правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права - на підставі встановлених фактичних обставин справи (частина перша статті 341 КАС України).

41. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (частина друга статті 341 КАС України).

42. Відповідно до Указу Президента України від 14.04.2014 № 405/2014 «Про рішення Ради національної безпеки і оборони України від 13.04.2014 «Про невідкладні заходи щодо подолання терористичної загрози і збереження територіальної цілісності України» з квітня 2014 року на території Донецької та Луганської областей проводиться антитерористична операція.

43. Наказом ДСА України від 22.09.2014 № 124 «Про організаційні заходи щодо виконання положень Закону України «Про здійснення правосуддя та кримінального провадження у зв`язку з проведенням антитерористичної операції» визначено, що припинення/відновлення роботи (діяльності) місцевих та апеляційних судів, які знаходяться в районі проведення антитерористичної операції, здійснюється на підставі наказу голови суду або особи, яка виконує його обов`язки. У разі якщо судом здійснюється правосуддя лише за окремими категоріями справ, про це зазначається в наказі.

44. Судом апеляційної інстанції встановлено, що Перевальський районний суд Луганської області листом від 23.09.2014 повідомив голову ДСА України про те, що наказом від 23.09.2014 № 9 в.о. голови Перевальського районного суду Луганської області прийнято рішення про продовження роботи суду у звичайному режимі з розглядом окремих категорій справ: справи за клопотанням (поданням), пов`язаним з виконанням судових рішень у кримінальних провадженнях, справи про надання психіатричної допомоги у примусовому порядку, справи у порядку цивільного, адміністративного судочинства. Розгляд кримінальних проваджень унеможливлювався, в зв`язку з чим ставилося питання про зміну територіальної підсудності кримінальних проваджень.

45. При цьому, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що у відповідь на лист Перевальського районного суду Луганської області від 23.09.2014 № 10719/14 щодо зміни територіальної підсудності кримінальних проваджень ДСА України листом від 24.10.2014 № 8-4929/14 повідомлено, що від керівника Антитерористичного центру при Службі безпеки України про знаходження Перевальського районного суду Луганської області в районі проведення антитерористичної операції до Державної судової адміністрації не надходило.

46. Розпорядженням Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 1085-р затверджено перелік населених пунктів, на території яких органи державної влади тимчасово не здійснюють або здійснюють не в повному обсязі свої повноваження, до якого також увійшли населені пункти Перевальського району.

47. В подальшому, розпорядженням Вищого спеціалізованого суду України від 08.12.2014 № 56/0/38 «Про визначення територіальної підсудності справ» визначено територіальну підсудність цивільних справ, справ про адміністративні правопорушення, підсудних місцевому загальному суду, розташованому у районі проведення антитерористичної операції, адміністративних справ, підсудних місцевому загальному суду як адміністративному суду; кримінальних проваджень, підсудних місцевому районному суду, розташованому у районі проведення антитерористичної операції, для забезпечення розгляду таким місцевим загальним судом. Зокрема, підсудність справ Перевальського районного суду Луганської області визначили Лисичанському міському суду Луганської області.

48. Судом апеляційної інстанції встановлено, що згідно штатного розпису Перевальського районного суду Луганської області на 2014 рік та табелю обліку використання робочого часу за жовтень 2014 року цього суду Перевальський районний суд Луганської області в цей період працював, здійснювався облік робочого часу працівниками, у тому числі, позивача. Проте, як встановлено судом апеляційної інстанції, належних та допустимих доказів, підтверджуючих роботу суду у листопаді 2014 року матеріали справи не містять.

49. Разом з тим, судом апеляційної інстанції встановлено, що відповідно до розрахункового листа за жовтень 2014 року, виданого на ім`я позивача, за останнім рахується борг підприємства на листопад 2014 року в розмірі 1244,88 грн.

50. Таким чином, з огляду на те, що в жовтні 2014 року Перевальський районний суд Луганської області здійснював судочинство у звичайному режимі, а позивач виконував покладені на нього трудові обов`язки, та враховуючи те, що перед останнім рахується борг по заробітній платі за жовтень 2014 року у розмірі 1244, 84 грн., суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку, що позовні вимоги в частині стягнення на його користь зазначеної суми заборгованості по заробітній платі підлягають задоволенню. 

51. Щодо позовних вимог про визнання протиправними дій по нарахуванню заробітної плати за період з 26.10.2014, виходячи з розміру посадового окладу в  сумі 1218,00 грн. та зобов`язання відповідачів здійснити розрахунково-касове обслуговування розпорядника коштів ДСА України для нарахування та виплати позивачу заробітної плати за листопад 2014 року, колегія суддів зазначає наступне.

52. Зважаючи на викладені вище обставини, Кабінет Міністрів України покладені на нього підпунктом 2 пункту 13 Розділ ХІІІ Закону 1697-VII обов`язки щодо приведення його нормативно-правових актів у відповідність із цими законами у тримісячний строк не виконав. 

53. Оскільки з 26.10.2014 Кабінет Міністрів України змін до Постанови № 268 щодо умов оплати праці, зокрема, розмірів окладів працівників апарату суду, не вніс, відповідач-1, як головний розпорядник бюджетних коштів, не мав правових підстав для здійснення перерахунку та виплати позивачу заробітної плати на підставі положень абзацу другого частини першої статті 144 Закону № 2453-VІ в редакції від 26.10.2014.

54. За такого правового регулювання та обставин справи Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції про відсутність підстав для задоволення позову  в цій частині.

55. Необґрунтованим є посилання відповідача-1 як на підставу для не нарахування та не виплати позивачу заробітної плати на пункт 2 Тимчасового порядку фінансування бюджетних установ, здійснення соціальних виплат населенню та надання фінансової підтримки окремим підприємствам і організаціям Донецької та Луганської областей, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2014 № 595 (далі - Тимчасовий порядок), оскільки, як правильно встановлено судом апеляційної інстанції, постановою Окружного адміністративного суду м. Києва від 11.02.2015 у справі № 826/18826/14, яка набрала законної сили згідно ухвали Київського апеляційного адміністративного суду від 02.04.2015, визнано незаконним та не чинним з моменту прийняття пункт 2 Тимчасового порядку.  

56. Посилання відповідача-1 на пропущення позивачем строків звернення до адміністративного суду, колегія суддів вважає безпідставними, оскільки, як правильно зазначено судом апеляційної інстанції, згідно з частиною другою статті 233 КЗпП України, у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.

57. Таким чином, суд апеляційної інстанції дійшов правильного висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, враховуючи наявність заборгованості перед позивачем на листопад 2014 року в розмірі 1244,88 грн.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги

58.  Оцінюючи доводи касаційних скарг, Верховний Суд виходить з того, що судом апеляційної інстанції було надано належну правову оцінку доводам, наведеним сторонами під час судового розгляду справи. Жодних нових доводів, які б доводили порушення норм матеріального або процесуального права при винесенні оскаржуваного судового рішення, у касаційних скаргах не зазначено.

59. Згідно з пунктом 1 частини першої статті 349 КАС України (в чинній редакції) суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги залишає судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій без змін, а скаргу без задоволення.

60.  Частиною першою статті 350 КАС України (в чинній редакції) передбачено, що суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.

61.          Враховуючи вищенаведене, відповідно до частини першої статті 350 КАС України (в чинній редакції) суд касаційної інстанції вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а рішення суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки судом не було допущено неправильного застосування норм матеріального права та порушень норм процесуального права.

62. З огляду на викладене, висновки суду апеляційної інстанції є правильними, обґрунтованими, підстави для скасування судового рішення відсутні.

Висновки щодо розподілу судових витрат

63.  Відповідно до частини шостої статті 139 КАС України (в чинній редакції), якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.

64.  Оскільки Верховний Суд не змінює судові рішення та не ухвалює нове, розподіл судових витрат не здійснюється.

Керуючись статтями 341, 343, 349, 350, 356, 359 КАС України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду 

ПОСТАНОВИВ:

1. Касаційні скарги ОСОБА_1 та Територіального управління Державної судової адміністрації України в Луганській області залишити без задоволення.

2. Постанову Київського апеляційного адміністративного суду від 13.10.2015 залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач:                                                                   Ж.М. Мельник-Томенко

Судді                                                                                        А.В. Жук

                                                                                                 Н.М. Мартинюк