ПОСТАНОВА
Іменем України

13 червня 2019 року 
м. Київ
справа №826/23815/15
касаційне провадження №К/9901/26284/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Шипуліної Т.М.,
суддів: Бившевої Л.І., Хохуляка В.В.
розглянув у порядку письмового провадження касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві на постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.03.2016 (головуючий суддя - Шулежко В.П., судді: Іщук І.О., Погрібніченко І.М.) та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23.06.2016 (головуючий суддя -    Лічевецький І.О., судді: Мацедонська В.Е., Мельничук В.П.) у справі № 826/23815/15 за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаполіс-2012» до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві, Державної фіскальної служби України про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Мегаполіс-2012» звернулось до суду з адміністративним позовом до Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві та Державної фіскальної служби України, в якому просило визнати протиправною відмову відповідача-1 від 24.07.2015                       № 13162/10-26-50-28-02 у прийнятті податкової декларації позивача з податку на додану вартість за червень 2015 року, а зазначену податкову декларацію - такою, що подана як податкова звітність у день її фактичного отримання - 03.07.2015, а також зобов`язати Державну фіскальну службу України збільшити Товариству з обмеженою відповідальністю «Мегаполіс-2012» в Системі електронного адміністрування податку на додану вартість реєстраційну суму податку на додану вартість у розмірі 2114435,00 грн., на яку Товариство з обмеженою відповідальністю «Мегаполіс-2012» має право зареєструвати податкові накладні та/або розрахунки коригування в Єдиному реєстрі податкових накладних.
Окружний адміністративний суд м. Києва постановою від 29.03.2016 адміністративний позов задовольнив частково. Визнав протиправною відмову Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві в прийнятті податкової декларації Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаполіс-2012» з податку на додану вартість за червень                  2015 року, яка оформлена листом-повідомленням від 24.07.2015  № 13162/10-26-50-28-02. Зобов`язав відповідача-1 врахувати в обліку декларацію позивача з податку на додану вартість за червень 2015 року датою її фактичного надходження - 03.07.2015 та відобразити наведені в ній відомості в автоматизованих інформаційних системах, базах даних та по особовому рахунку Товариства з обмеженою відповідальністю «Мегаполіс-2012» станом на 03.07.2015. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовив.
Київський апеляційний адміністративний суд ухвалою від 23.06.2016 залишив постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.03.2016 без змін. 
Не погоджуючись із рішеннями судів попередніх інстанцій, Державна податкова інспекція у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві оскаржила їх у касаційному порядку. 
В касаційній скарзі відповідач-1 просить скасувати постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.03.2016 в частині задоволення позовних вимог, ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23.06.2016 повністю та прийняти нове рішення, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі. 
В обґрунтування своїх вимог Державна податкова інспекція у Голосіївському районі Головного управління ДФС у  м. Києві посилається на порушення судами норм матеріального та процесуального права, а саме: підпункту 16.1.11 пункту 16.1             статті 16, пункту 45.2 статті 45 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), статті 159 Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, чинній на час вирішення спору в попередніх судових інстанціях).
Зокрема, зазначає, що подана позивачем декларація з податку на додану вартість за червень 2015 року заповнена з порушенням вимог пункту 48.3  статті 48 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), а саме: невірно вказано місцезнаходження платника податку. 
Переглядаючи оскаржувані судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіряючи дотримання судами першої та апеляційної інстанцій норм процесуального права при встановленні фактичних обставин у справі та правильність застосування ними норм матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга задоволенню не підлягає з огляду на таке.
Судами попередніх інстанцій встановлено, що 03.07.2015 Товариством з обмеженою відповідальністю «Мегаполіс-2012» засобами телекомунікаційного зв`язку подано до органу доходів і зборів податкову декларацію з податку на додану вартість за червень 2015 року.
Листом від 24.07.2015 № 13162/10-26-50-28-02 відповідач-1 повідомив, що подана позивачем податкова декларація з податку на додану вартість за червень 2015 року не визнана як податкова звітність, оскільки заповнена з порушенням вимог               пункту 48.3 статті 48 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), а саме: невірно зазначено місцезнаходження платника податку. 
Пунктом 49.8 статті 49 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) передбачено, що прийняття податкової декларації є обов`язком контролюючого органу. Під час прийняття податкової декларації уповноважена посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана перевірити наявність та достовірність заповнення всіх обов`язкових реквізитів, передбачених пунктами 48.3 та 48.4             статті 48 цього Кодексу. Інші показники, зазначені в податковій декларації платника податків, до її прийняття перевірці не підлягають. 
Згідно з пунктом 49.9 статті 49 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) за умови дотримання платником податків вимог цієї статті посадова особа контролюючого органу, в якому перебуває на обліку платник податків, зобов`язана зареєструвати податкову декларацію платника датою її фактичного отримання контролюючим органом. 
За правилами пункту 48.3 статті 48 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) податкова декларація повинна містити такі обов`язкові реквізити: тип документа (звітний, уточнюючий, звітний новий); звітний (податковий) період, за який подається податкова декларація; звітний (податковий) період, що уточнюється (для уточнюючого розрахунку); повне найменування (прізвище, ім`я, по батькові) платника податків згідно з реєстраційними документами; код платника податків згідно з Єдиним державним реєстром підприємств та організацій України або податковий номер; реєстраційний номер облікової картки платника податків або серію та номер паспорта (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та повідомили про це відповідний контролюючий орган і мають відмітку у паспорті); місцезнаходження (місце проживання) платника податків; найменування контролюючого органу, до якого подається звітність; дата подання звіту (або дата заповнення - залежно від форми); ініціали, прізвища та реєстраційні номери облікових карток або інші відомості, визначені в абзаці сьомому цього пункту, посадових осіб платника податків; підписи платника податку-фізичної особи та/або посадових осіб платника податку, визначених цим Кодексом, засвідчені печаткою платника податку (за наявності). 
У окремих випадках, коли це відповідає сутності податку або збору та є необхідним для його адміністрування, форма податкової декларації додатково може містити такі обов`язкові реквізити: відмітка про звітування за спеціальним режимом; код виду економічної діяльності (КВЕД); код органу місцевого самоврядування за КОАТУУ; індивідуальний податковий номер згідно з даними реєстру платників податку на додану вартість за звітний (податковий) період (пункт 48.4 статті 48 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин)).
За наслідками безпосереднього дослідження поданої позивачем податкової декларації з податку на додану вартість за червень 2015 року судами встановлено її відповідність наведеним формальним вимогам у частині заповнення обов`язкових реквізитів, що відповідачами не спростовано.
Єдиною підставою для відмови в прийнятті названої податкової звітності стало, за доводами контролюючого органу, недостовірне зазначення Товариством з обмеженою відповідальністю «Мегаполіс-2012» свого місцезнаходження.
Водночас судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що на час подання позивачем розглядуваної податкової звітності його місцезнаходженням відповідно до відомостей Єдиного державного реєстру юридичних осіб та фізичних осіб-підприємців було: 03187, м. Київ, пр.-т Академіка Глушкова,  буд. 1, пав. 77, що і вказано ним у декларації з податку на додану вартість за червень 2015 року. 
Згідно з частиною першою статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань» від 15.05.2003 № 755-IV (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) якщо відомості, які підлягають внесенню до Єдиного державного реєстру, були внесені до нього, то такі відомості вважаються достовірними і можуть бути використані в спорі з третьою особою, доки до них не внесено відповідних змін.
Достовірність вказаної адреси місцезнаходження платника підтверджується також отриманням ним поштової кореспонденції за цією адресою, зокрема й судових рішень у даній справі.
Таким чином, доводи відповідача-1 про заповнення Товариством з обмеженою відповідальністю «Мегаполіс-2012» податкової декларації з податку на додану вартість за червень 2015 року з порушенням вимог пункту 48.3 статті 48 Податкового кодексу України (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин) у зв`язку з невідповідністю заявлених даних щодо податкової адреси не ґрунтуються на правильному застосуванні норм матеріального права. 
З огляду на викладене та враховуючи, що за правилами частини другої статті 341 Кодексу адміністративного судочинства України суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази, а суди попередніх інстанцій не допустили порушення норм процесуального права, які б могли вплинути на встановлення дійсних обставин справи, та правильно застосували норми матеріального права, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві без задоволення, а оскаржених судових рішень - без змін.
У частині відмови в задоволенні позовних вимог рішення судів першої та апеляційної інстанцій особами, які беруть участь у справі, не оскаржуються, а тому відсутні підстави для надання правового аналізу відповідним висновкам судів у рамках даного касаційного провадження.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, 

П О С Т А Н О В И В:

Касаційну скаргу Державної податкової інспекції у Голосіївському районі Головного управління ДФС у м. Києві залишити без задоволення.
Постанову Окружного адміністративного суду м. Києва від 29.03.2016 та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23.06.2016 у справі                             № 826/23815/15 залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Судді Верховного Суду:                                                                            Т.М. Шипуліна

                                                                                                    Л.І. Бившева
                                                                                                    
                                                                                                                В.В. Хохуляк