Постанова                               
Іменем України                      
 
22 травня 2019 року
м. Київ
 
справа № 752/3151/17
 
провадження № 61-12476св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: 
 
головуючого -  Крата В. І.,
суддів: Антоненко Н. О. (суддя-доповідач), Журавель В. І., Коротуна В. М.,   Курило В. П.,        
      
учасники справи:
позивач  - ОСОБА_1 ,
відповідач - публічне акціонерне товариство «ОТП Банк», 
третя особа - приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Апатенко Марина Анатоліївна,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу адвоката Чернишевої Юлії Сергіївни як представника ОСОБА_1 на постанову Апеляційного суду м. Києва від 18 січня 2018 року у складі колегії суддів: Семенюк Т. А., Саліхова В. В., Прокопчук Н. О.,
            
ВСТАНОВИВ:
 
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
 
У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до публічного акціонерного товариства «ОТБ Банк» (далі - ПАТ «ОТБ Банк», банк) про визнання виконавчого напису від 29 червня 2009 року таким, що не підлягає виконанню.
 
В обґрунтування позовних вимог   ОСОБА_1 на те, що 19 липня 2006 року між ОСОБА_2 та банком укладено кредитний договір                      № RML-008/542/2006 (далі - кредитний договір), на забезпечення належного виконання боржником якого 25 липня 2006 року між банком та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 укладено договір іпотеки № РRML-008/542/2006, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 .
 
У зв`язку з неналежним виконанням боржником умов кредитного договору                 22 червня 2009 року приватний нотаріус Київського міського нотаріального округу Апатенко М. А. (далі - приватний нотаріус КМНО Апатенко М. А.) вчинила виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за № 1140, про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 . За рахунок коштів, отриманих від продажу нерухомого майна, було запропоновано задовольнити вимоги ПАТ «ОТП Банк» про погашення кредитної заборгованості в розмірі 76 386,65 дол. США заборгованості за тілом кредиту та відсотками, 9 006,33 грн пені, 225 грн штрафу.
 
Позивач уважає виконавчий напис нотаріуса таким, що не підлягає виконанню, оскільки він не відповідає вимогам закону , а нарахована  банком заборгованість за кредитним договором не є безспірною. 
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Голосіївського районного суду м. Києва від 03 серпня 2017 року у складі судді Шкірай М. І. позов ОСОБА_1 задоволено. Визнано таким, що не підлягає виконанню, виконавчий напис, учинений 22 червня 2009 року приватним нотаріусом КМНО Апатенко М. А., зареєстрований в реєстрі за                    № 1140. Вирішено питання про  розподіл судових витрат.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що заборгованість за кредитним договором станом на дату вчинення виконавчого напису нотаріуса не була безспірною. Позовну давність, про застосування якої просив відповідач, позивач не пропустив унаслідок її переривання.  
 
Короткий зміст рішення апеляційного суду
 
Постановою Апеляційного суду м. Києва від 18 січня 2018 року   апеляційні скарги ПАТ «ОТП Банк» та ОСОБА_3 як представника ОСОБА_4 задоволено. Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 03 серпня          2017 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що оскільки оскаржуваний виконавчий напис виконано, а спірне майно реалізоване з прилюдних торгів, які не визнані недійсними, виконавчий напис не може бути визнаний таким, що не підлягає виконанню.
 
Короткий зміст вимог касаційної скарги та її надходження
 
У касаційній скарзі, поданій 17 лютого 2018 року до Верховного Суду, адвокат Чернишева Ю. С. як представник ОСОБА_1 просить скасувати постанову Апеляційного суду м. Києва від 18 січня 2018 року і залишити в силі заочне рішення суду першої інстанції.
 
Ухвалою Верховного Суду від 07 березня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі та витребувано її матеріали з Голосіївського районного суду м. Києва.
 
26 березня 2018 року справа надійшла  до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду від 15 квітня 2019 року справу призначено до судового розгляду.
 
Аргументи учасників справи
 
Касаційна скарга мотивована тим, що рішення апеляційного суду є незаконним та несправедливим, ухвалене з порушенням норм процесуального права та неправильним застосуванням норм матеріального права. 
 
Суд апеляційної інстанції розглянув справу за апеляційною скаргою                  ОСОБА_4, який не брав участі в її розгляді, не вирішивши питання чи вирішені оскаржуваним рішенням районного суду його права та обов`язки.
 
Крім того, ОСОБА_4 звернувся з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції поза межами встановленого законом строку з моменту коли дізнався про його існування, однак питання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції за апеляційною скаргою ОСОБА_4 апеляційний суд не вирішував. 
 
Апеляційна скарга банку підписана не уповноваженим представником. 
 
18 січня 2018 року позивач повторно заявив відвід колегії суддів, однак цей відвід усупереч положень статей 36, 40 ЦПК України не вирішено.
 
Перевіряючи рішення суду першої інстанції, апеляційний суд усунувся від перевірки безспірності боргу вказуючи на судові рішення, ухвалені в інших справах, які не мають відношення до предмета спору та не спростовують доводів позову.
 
На час розгляду справи Верховним Судом відзиви на касаційну скаргу не надходили.
 
Фактичні обставини справи
 
Суди встановили, що 19 липня 2006 року між ОСОБА_2 та АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк»,  укладено кредитний договір № RML-008/542/2006, за умовами якого позичальник отримав 73 175 дол. США кредиту з кінцевим строком повернення 19 липня 2021 року.
 
В забезпечення належного виконання боржником умов кредитного договору  АКБ «Райффайзенбанк Україна», правонаступником якого є ПАТ «ОТП Банк», та ОСОБА_1 , ОСОБА_2 25 липня 2006 року укладено договір іпотеки            № РRML-008/542/2006, предметом якого є квартира АДРЕСА_1 . 
 
У зв`язку з неналежним виконанням ОСОБА_2 умов кредитного договору 22 червня 2009 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Апатенко М. А. вчинено виконавчий напис, зареєстрований в реєстрі за  № 1140, про звернення стягнення на квартиру АДРЕСА_1 . За рахунок коштів, отриманих від продажу нерухомого майна, було запропоновано задовольнити вимоги банку про погашення кредитної заборгованості за період з 19 вересня 2008 року по 21 червня 2009 року в розмірі 76 386,65 дол. США заборгованості за тілом кредиту та відсотками, 9 006,33 грн пені, 225 грн штрафу. 
 
На виконання виконавчого напису нотаріуса проведені прилюдні торги з реалізації спірної квартири, переможцем яких визнано ОСОБА_4 , що підтверджується протоколом проведення прилюдних торгів з реалізації арештованого майна від 30 вересня 2011 року № 10111128/2.
 
Згідно зі свідоцтвом про право власності від 22 грудня 2011 року ОСОБА_4 є власником квартири АДРЕСА_1 .
 
27 серпня 2012 року між ОСОБА_1 , ОСОБА_2 та ОСОБА_5 , ОСОБА_6 укладено договір купівлі-продажу спірної квартири. 
 
ОСОБА_4 оспорив вказаний договір купівлі-продажу квартири в судовому порядку, рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 20 лютого                 2014 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва                              від 18 грудня 2014 року, визнано недійсним договір купівлі-продажу спірної квартири від 27 серпня 2012 року, укладений між ОСОБА_1 ,                             ОСОБА_2 , ОСОБА_6 , ОСОБА_5 Витребувано з незаконного володіння ОСОБА_6 та ОСОБА_5 квартиру АДРЕСА_1 .
 
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 06 липня 2015 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 14 січня 2016 року, у задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_4 , ПП « Нива В.Ш. », ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві, Реєстраційної служби ГУЮ у м. Києві про визнання прилюдних торгів недійсними, визнання недійсним акта про реалізацію предмета іпотеки, скасування свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів та скасування запису про реєстрацію права власності на нерухоме майно відмовлено.
 
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 19 травня 2017 року, залишеним без змін ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 31 серпня                   2017 року,  у задоволенні позову ОСОБА_6 до ОСОБА_4 , ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві про визнання прилюдних торгів недійсними, визнання недійсним акта про реалізацію предмета іпотеки, скасування свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів та скасування запису про реєстрацію права власності на нерухоме майно відмовлено.
 
Рішенням Дніпровського районного суду м. Києва від 26 липня 2017 року відмовлено у задоволенні позову ОСОБА_1 до ВДВС Дніпровського РУЮ у м. Києві, ПН КМНО Верповської О. В. про визнання прилюдних торгів недійсними, визнання акта державного виконавця недійсним та скасування свідоцтва про придбання майна з прилюдних торгів. 
 
Рішенням Апеляційного суду м. Києва від 11 травня 2017 року рішення Дніпровського районного суду м. Києва від 26 липня 2016 року скасовано, ухвалено нове рішення, яким відмовлено в задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 з інших підстав.
 
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права. 
 
Колегія суддів дійшла висновку про відсутність передбачених законом підстав для задоволення касаційної скарги з огляду на наступне.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до частин першої, другої  статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Відповідно до частини четвертої статті 82 ЦПК України обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якого встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
 
Встановивши, що оскаржуваний виконавчий напис виконано, спірне майно реалізовано з прилюдних торгів, які не визнані судом недійсними, апеляційний суд дійшов правильного висновку про відсутність правових підстав для визнання виконавчого напису таким, що не підлягає виконанню.
 
Щодо доводів касаційної скарги про порушення апеляційним судом норм процесуального права слід зазначити наступне.
 
Конституційний Суд України у Рішенні від 11 грудня 2007 року № 11-рп/2007 зазначив, що реалізацією права особи на судовий захист є можливість оскарження судових рішень у судах апеляційної та касаційної інстанцій. Перегляд судових рішень в апеляційному та касаційному порядку гарантує відновлення порушених прав і охоронюваних законом інтересів людини і громадянина (абзац третій підпункту 3.1 пункту 3 мотивувальної частини).
 
Відповідно до частини першої статті 292 ЦПК України (в чинній на час відкриття апеляційного провадження редакції) сторони та інші особи, які беруть участь у справі, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їх права та обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
 
За змістом зазначеної статті право на апеляційне оскарження мають особи, які не брали участі у справі, проте ухвалене судове рішення завдає їм шкоди, що виражається у несприятливих для них наслідках.
 
Обґрунтовуючи право на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції, ОСОБА_3 як представник ОСОБА_4 зазначав, що рішення суду першої інстанції порушує права його довірителя, оскільки суд визнав таким, що не підлягає виконанню виконавчий напис нотаріуса, в процесі примусового виконання якого він став власником квартири, що була відчужена на прилюдних торгах.
 
Доводи касаційної скарги адвоката Чернишевої Ю. С. як представника     ОСОБА_1 про те, що апеляційний суд розглянув справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_4 , який не брав участі в її розгляді, не вирішивши питання чи вирішені оскаржуваним рішенням районного суду його права та обов`язки, на увагу не заслуговують, оскільки  ОСОБА_4  є власником квартири АДРЕСА_1 в результаті проведення прилюдних торгів на виконання виконавчого напису, який оспорюється позивачем у цій справі, про що достеменно було відомо ОСОБА_1 .
 
Відповідно до частини першої статті 294 ЦПК України (в чинній на час відкритті апеляційного провадження редакції) апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів з дня його проголошення. Особи, які брали участь у справі, але не були присутні у судовому засіданні під час проголошення судового рішення, можуть подати апеляційну скаргу протягом десяти днів з дня отримання копії цього рішення.
 
Згідно з частиною третьою статті 70 ЦПК України (в чинній на час звернення з апеляційною скаргою редакції), якщо закінчення строку припадає на вихідний, святковий чи інший неробочий день, останнім днем строку є перший після нього робочий день.
 
Установлено, що про існування рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 03 серпня 2017 року ОСОБА_4 дізнався 31 серпня 2017 року, що не оспорює і позивач у касаційній скарзі. Ураховуючи, що останнім днем на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції є 10 вересня 2017 року, який є вихідним днем (неділя), то останнім днем строку є перший після нього робочий день - 11 вересня 2017 року (понеділок).
 
Строк не вважається пропущеним, якщо до його закінчення заява, скарга, інші документи чи матеріали здано на пошту (частина шоста статті 70 ЦПК України в чинній на час звернення з апеляційною скаргою редакції).
 
ОСОБА_3 як представник ОСОБА_4 подав засобами поштового зв`язку апеляційну скаргу на рішення районного суду 11 вересня 2017 року, тобто в межах передбачених законом строків.
 
Ураховуючи наведене, доводи касаційної скарги про те, що апеляційний суд не вирішив питання про поновлення строку на апеляційне оскарження рішення суду першої інстанції за апеляційною скаргою ОСОБА_4 , на увагу не заслуговують. 
 
Відповідно до частини п`ятої статті 39 ЦПК України якщо відвід заявляється повторно з підстав, розглянутих раніше, суд, який розглядає справу, залишає таку заяву без розгляду. 
 
26 жовтня 2017 року адвокат Чернишева Ю. С. як представник ОСОБА_1 звернулася із заявами про відвід суддів Семенюк Т. А., Прокопчук Н. О.,   Саліхова В. В. ( а. с. 180-199 т. 1).
 
Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від 30 листопада 2017 року у задоволенні заяв адвоката Чернишевої  Ю. С. як представника ОСОБА_1 про відвід суддів Семенюк Т. А., Прокопчук Н. О.,  Саліхова В. В. відмовлено (а. с. 214 т. 1).
 
18 січня адвокат Чернишева Ю. С. як представник ОСОБА_1 повторно звернулася із заявами про відвід суддів Семенюк Т. А ., Прокопчук Н. О.,   Саліхова В. В., які судом залишені без розгляду з підстав, передбачених частиною п`ятою статті 39 ЦПК України, що підтверджується протокол судового засідання від 18 січня 2018 року (а. с.  1-9, 13 -14 т. 2).
 
Ураховуючи наведене, аргументи касаційної скарги про не розгляд апеляційним судом заяв про відвід суддів від 18 січня 2018 року є необґрунтовані. 
 
Аргументи касаційної скарги про те, що апеляційна скарга банку підписана не уповноваженим представником спростовуються наявною на аркуші справи 91 том 1 довіреністю. 
 
Інші доводи касаційної скарги не спростовують висновку апеляційного суду та зводяться до незгоди з його висновками. 
 
В силу вимог статті 400 ЦПК України суд касаційної інстанції не вправі встановлювати нові обставини та переоцінювати докази.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду апеляційної інстанції - без змін, оскільки доводи касаційної скарги висновків суду не спростовують.
 
Керуючись статтями 400, 410, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  Чернишевої Юлії Сергіївни як представника ОСОБА_1 залишити без задоволення. 
 
Рішення Голосіївського районного суду м. Києва від 03 серпня 2017 року та постанову Апеляційного суду м. Києва від 18 січня 2018 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Головуючий                                                                                    В. І. Крат    
 
Судді                                                                                                 Н. О. Антоненко
 
                                                                                                            В. І. Журавель
 
В. М. Коротун
 
В. П. Курило