ПОСТАНОВА
Іменем України

18 червня 2019 року 
Київ
справа №855/150/19
адміністративне провадження №А/9901/112/19
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючої судді - Загороднюка А.Г., 
суддів: Єресько Л.О., Соколова В.М.
секретаря судового засідання Головко О.В., 
представників позивача ОСОБА_1 , ОСОБА_2 ,
представника відповідача - Краснощока А.І., Ющенка О.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на рішення Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2019 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_3 до Центральної виборчої комісії про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, - 

встановив:
14 червня 2019 року ОСОБА_3 (далі - позивач) звернувся до Шостого апеляційного адміністративного суду з адміністративним позовом до Центральної виборчої комісії (далі - відповідач, ЦВК) про: 

- визнання протиправною та скасування постанови ЦВК від 12 червня 2019 року № 989 «Про відмову в реєстрації кандидата в народні депутати України ОСОБА_3 , висунутого в порядку самовисування в одномандатному виборчому окрузі № 169 на позачергових виборах народних депутатів України 21 липня 2019 року»;

- зобов`язання відповідача зареєструвати   ОСОБА_3 кандидатом в народні депутати України, висунутого в порядку самовисування в одномандатному виборчому окрузі № 169 на позачергових виборах народних депутатів України 21 липня 2019 року на підставі раніше поданих документів;
- стягнути судові витрати в розмірі 1535, 80 грн. 

В обґрунтування позову зазначив, що оскаржуваною постановою йому незаконно відмовлено у реєстрації кандидатом у народні депутати України в одномандатному виборчому окрузі № 169 на позачергових виборах народних депутатів України 21 липня 2019 року. У рішенні про відмову відповідачем вказано, що заява      вважається неподаною, оскільки не містить зобов`язання, у разі обрання народним депутатом України, скласти представницький мандат, який відповідно до Конституції України та законів України несумісний з мандатом народного депутата України. При цьому у заяві вказано, що позивач представницького мандату не має.

Рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2019 року у задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову суд першої інстанції виходив з правомірності прийняття спірної постанови, з посиланням на те, що заява позивача про самовисування не відповідає вимогам, встановлених пунктом 1 частини другої статті 55 Закону України «Про вибори народних депутатів», так як не містить обов`язкових реквізитів щодо зазначення у заяві ОСОБА_3 скласти представницький мандат. Вказував, що зазначення позивачем у заяві фрази «Іншого представницького мандата, який відповідно до Конституції та законів України несумісний з мандатом народного депутата України, не маю» є виконанням лише частини вимог, що встановлені вказаною нормою.
Не погоджуючись з рішенням Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2019 року ОСОБА_3 звернувся до Верховного Суду з апеляційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права, порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для вирішення справи, просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт вказує на те, що відмова ЦВК у реєстрації кандидата є порушенням вимог пункту 1 частини другої статті 55 Закону України «Про вибори народних депутатів України» від 17 листопада 2011 року № 4061-VI (далі - Закон № 4061-VI), оскільки подана до ЦВК заява для самовисування та реєстрації громадянина України, як кандидата у народні депутати, містить зобов`язання, у разі обрання його народним депутатом України, припинити діяльність, яка несумісна з мандатом народного депутата України. 

Посилався на статтю 3 Закону України «Про статус народного депутата України», якою визначено вичерпний перелік видів діяльності несумісних з депутатським мандатом, у тому числі, крім іншого мати інший представницький мандат. Вказував, що поняття «діяльність» є поняттям ширшим за поняття «представницький мандат» та включає в себе й «представницький та інший мандат». Тому,  зазначення в заяві про самовисування зобов`язання у разі обрання народним депутатом України припинити діяльність, яка відповідно до Конституції та законів України несумісна з мандатом народного депутата України, включає в себе й зобов`язання скласти представницький чи інший мандат.  

Також, мотивуючи свою апеляційну скаргу, позивач здійснив аналіз пункту 1 частини другої статті 55  Закону України «Про вибори народних депутатів України» та вказав, що приписи вказаної норми щодо зазначення у заяві кандидата спірного словосполучення припинити діяльність чи скласти представницький мандат не зобов`язують кандидата одночасно зазначати у заяві такі відомості, оскільки сполучник «чи» не є тотожним сполучникам «і», «та», а є тотожним сполучнику «або».  

Крім того, зазначає, що заява ним була складена та подана до ЦВК на підставі зразка, який був розміщений на офіційному сайті ЦВК, і станом до 1 червня 2019 року не вимагав зазначення у заяві зобов`язання скласти представницький мандат, що несумісний з мандатом народного депутата. 

Також апелянт посилається на те, що Роз`яснення щодо застосування деяких положень Закону України "Про вибори народних депутатів України", затверджені постановою ЦВК від 29 травня 2019 року № 909, суперечать вимогам статі 60  Закону України «Про вибори народних депутатів України», так як не містять положень, відповідно до яких заява про самовисування, за відсутності зобов`язання про складання представницького мандату, вважається такою, що не подана, і носить лише рекомендаційний характер.  

У відзиві на апеляційну скаргу ЦВК заперечує проти доводів апеляційної скарги, просить її відхилити, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зауважує, що у пункті 1 частини першої статті 55  Закону України «Про вибори народних депутатів України» визначені імперативні вимоги до змісту заяви про самовисування кандидата, який зобов`язує останнього зазначити у такій заяві  як припинити діяльність так і скласти представницький мандат.  

Відповідач посилається на обґрунтованість відмови позивачу у реєстрації його кандидатом в народні депутати, оскільки ним не подано заяву про складання представницького мандату.

Також, ЦВК вважає безпідставними твердження апелянта про помилковість застосування Розпорядження № 909, вказуючи на те, що роз`яснення і рекомендації  ЦВК можуть стосуватися інших осіб, окрім виборчих комісій чи комісій з референдуму, адже, обов`язковість їх виконання, по своїй суті, означає необхідність їх врахування усіма без виключення особами при вирішенні питання щодо застосування законодавства про вибори і референдум, яке охоплюється відповідним роз`ясненням та/або рекомендацією.     

У судовому засіданні представники позивача позовні вимоги підтримали з підстав, викладених в позовній заяві та в апеляційній скарзі, просили позов задовольнити. 

Представники відповідача у судовому засіданні проти позову заперечували з мотивів, викладених у відзиві на апеляційну скаргу, та просили відмовити в задоволенні позову. 

Заслухавши суддю-доповідача, учасників справи, вивчивши матеріали справи, дослідивши й проаналізувавши доводи апеляційної скарги та відзиву на неї, колегія суддів ВС дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, з наступних підстав.
Судом встановлено, що 7 червня 2019 року до ЦВК надійшли документи щодо реєстрації ОСОБА_3 у народні депутати, який балотується в одномандатному виборчому окрузі № 169 шляхом самовисування на позачергових виборах народних депутатів України 21 липня 2019 року. 
Поставною  ЦВК від 12 червня 2019 року № 989 позивачу відмовлено в реєстрації кандидата в народні депутати України, на підставі пункту 2 частини першої статті  60 Закону України «Про вибори народних депутатів України». Зазначено, що ОСОБА_3 до ЦВК не подано заяви про самовисування із зобов`язанням у разі  обрання народним депутатом України скласти представницький мандат, який відповідно до Конституції України та законів України не сумісний з мандатом народного депутата України. 
Не погоджуючись з таким рішенням суб`єкта владних повноважень, а також діями щодо відмови позивача зареєструвати його кандидатом  в народні депутати України, позивач звернувся до суду з даним позовом. 
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та висновкам суду першої інстанції, колегія суддів Верховного Суду виходить з такого.
Згідно з частиною другою статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини   першої статті 1 Закону України "Про Центральну виборчу комісію" Центральна виборча комісія є постійно діючим колегіальним державним органом, який діє на підставі Конституції України, цього та інших законів України і наділений повноваженнями щодо організації підготовки і проведення виборів Президента України, народних депутатів України, депутатів Верховної Ради Автономної Республіки Крим, депутатів місцевих рад та сільських, селищних, міських голів, всеукраїнського і місцевих референдумів в порядку та в межах, встановлених цим та іншими законами України.
Згідно з пунктом 6 статті 19 Закону України "Про Центральну виборчу комісію" комісія реєструє кандидатів у народні депутати України в порядку, встановленому законом. 
Відповідно до частини другої статті 55 Закону України "Про вибори народних депутатів України" Центральна виборча комісія реєструє кандидата у депутати, який балотується в одномандатному окрузі в порядку самовисування, за умови пред`явлення ним особисто одного із документів, передбачених пунктами 1 або 2 частини третьої статті 2 цього Закону, та отримання нею,  серед іншого,  заяви про самовисування, датованої днем подання документів для реєстрації його кандидатом у депутати до Центральної виборчої комісії, із зобов`язанням у разі обрання депутатом припинити діяльність чи скласти представницький мандат, які відповідно до Конституції України та законів України несумісні з мандатом народного депутата України, та згоду на оприлюднення біографічних відомостей у зв`язку з участю у виборах, а також із зобов`язанням у разі обрання депутатом протягом місяця після офіційного оприлюднення результатів виборів передати в управління іншій особі належні йому підприємства та корпоративні права у порядку, встановленому законом (або зазначенням, що таких немає).
Матеріалами справи підтверджується, що позивачем 7 червня 2015 року до ЦВК подано заяву про самовисування щодо реєстрації його кандидатом у народні депутати України в одномандатному виборчому окрузі № 169 на позачергових виборах народних депутатів України 21 липня 219 року.
Спірні правовідносини виникли у зв`язку із незазначенням позивачем в заяві про самовисування зобов`язання у разі обрання народним депутатом України скласти представницький мандат, який відповідно до Конституції України та законів України не сумісний з мандатом народного депутата України. 
Згідно з пунктом 2 частини першої статті 60 Закону України "Про вибори народних депутатів України" Центральна виборча комісія відмовляє в реєстрації кандидата (кандидатів) у депутати в разі відсутності документів, зазначених у частині першій статті 54 чи частинах першій або другій статті 55 цього Закону. 
Відповідно до пункту 1 Роз`яснень щодо застосування деяких положень Закону України "Про вибори народних депутатів України" під час реєстрації кандидатів у народні депутати України, затверджених постановою ЦВК № 909 від 29 травня 2019  року документ вважається таким, що не поданий для реєстрації кандидатом у депутати, у разі відсутності в ньому відомостей, які обов`язково повинні міститися у такому документі згідно з вимогами Закону. 
Зразок та форма заяви для реєстрації кандидата у депутати, окремо законодавчо не затверджено. Зразок заяви, що міститься на сайті ЦВК має рекомендаційний характер, про що зазначено безпосередньо на вказаному зразку. Крім того представники відповідача підтвердили у судовому засіданні, що зразок заяви змінено 4 червня 2019 року і що обидва зразка відповідають вимогам ст. 55 Закону України "Про вибори народних депутатів України".
При цьому суд зазначає, що редакція статті 55 Закону України "Про вибори народних депутатів України" протягом 2019 року не змінювалась.
Отже перелік відомостей, які обовязково повинен міститися у заяві на реєстрацію кандидатом у депутати визначено лише у частині другій статті 55  Закону України "Про вибори народних депутатів України".
Таким чином судовому контролю підлягають питання, повязані з достатністю відомомостей, які обовязково повинні міститися у заяві позивача про реєстрацію його кандидатом у депутати.
З матеріалів справи вбачається, що позивач у заяві про самовисування зазначив про припинення його діяльності, яка відповідно до Конституції і законів України несумісна з мандатом народного депутата України у разі обрання його депутатом. Також зазначив про відсутність у нього іншого представницького мандату, який відповідно до Конституції України та законів України несумісний з мандатом народного депутата.
Разом з тим, у відповідній заяві позивачем не зазначено зобов`язання, у разі обрання його народним депутатом України, скласти представницький мандат, який відповідно до Конституції України та законів України не сумісний з мандатом народного депутата України. 
Позивач, на час подачі документів для реєстрації в народні депутати, не мав представницького мандату, який відповідно до Конституції України та законів України не сумісний з мандатом народного депутата України, про що ним і зазначено в заяві.
Вказані дії ним вчинено, прийнявши до відома зразок заяви розміщений на сайті ЦВК до 4 червня 2019 року із позначкою "має рекомендоційний характер".
Дослідивши зазначений зразок заяви, суд звертає увагу на те, що у зразку є застереження, відповідно до якого у разі відсутності іншого представницького мандата, який згідно з Конституцією України та законами України несумісний з мандатом народного депутата України, зазначається "іншого представницького мандата який згідно з Конституцією України та законами України несумісний з мандатом народного депутата України не маю" (т.1., а.с. 47).
У подальшому, на сайті ЦВК, зразок цієї заяіви із позначкою "має рекомендоційний характер" 4 червня 2019 року змінено на інший, де вищезазначене застереження відсутнє.
Суд приймає до уваги, що конструкція диспозиції пункту 1 частини 2 статті 55 Закону України "Про вибори народних депутатів України" після словосполучення "припинити діяльність" та перед словосполученням "скласти представницький мандат" містить сполучник «чи», який не є тотожним сполучникам «і», «та».
У сукупності з наведеним, необхідно звернути увагу на частину 2 статті 78 Конституції України, яка встановлює, що вимоги щодо несумісності депутатського мандата з іншими видами діяльності встановлюються законом.
Стаття 3 Закону України "Про статус народного депутата України" встановлює несумісність депутатського мандата з іншими видами діяльності, а саме відповідно до частини першої народний депутат не має права: 1) бути членом Кабінету Міністрів України, керівником центрального органу виконавчої влади; 2) мати інший представницький мандат чи одночасно бути на державній службі; 3) обіймати посаду міського, сільського, селищного голови; 4) займатися будь-якою, крім депутатської, оплачуваною роботою, за винятком викладацької, наукової та творчої діяльності, а також медичної практики у вільний від виконання обов`язків народного депутата час; 5) залучатись як експерт органами у кримінальному провадженні, а також займатися адвокатською діяльністю; 6) входити до складу керівництва, правління чи ради підприємства, установи, організації, що має на меті одержання прибутку.
Виходячи з аналізу наведених норм законодавства, встановлених обставин та досліджених доказів суд приходить до висновку, що у заяві позивача викладені достатні та зрозумілі відомості, які відповідно до пункту 1 частини другої статті 55 Закону України "Про вибори народних депутатів України"  обовязково повинні міститися у ній. 
Тобто, на переконання суду, у заяві позивача є всі необхідні відомості, які обов`язково повинні міститися у такому документі згідно з вимогами Закону, що відповідає пункту 1 Роз`яснень щодо застосування деяких положень Закону України "Про вибори народних депутатів України" під час реєстрації кандидатів у народні депутати України, затверджених постановою ЦВК № 909 від 29 травня 2019  року.
Суд також звертає увагу на те, що згідно частин першої та п`ятої статті 101 Закону України «Про вибори народних депутатів України», особа, обрана депутатом, для її реєстрації народним депутатом України зобов`язана подати до Центральної виборчої комісії не пізніш як на двадцятий день з дня офіційного оприлюднення результатів виборів депутатів документ про її звільнення з роботи (посади), не сумісної з депутатським мандатом, та (або) копію зареєстрованої заяви про припинення дії іншого представницького мандата, поданої до відповідної ради.
У разі невиконання особою, обраною депутатом в одномандатному окрузі, у строки, зазначені у частинах першій і другій цієї статті, вимог частини першої цієї статті або подання цією особою до Центральної виборчої комісії заяви про відмову від депутатського мандата, або виникнення (виявлення) обставин, зазначених у пунктах 3 - 7 частини п`ятої та частині восьмій статті 61 цього Закону, Центральна виборча комісія приймає рішення про визнання її такою, яка не набула депутатського мандата, та призначає повторні вибори у відповідному одномандатному окрузі.
При цьому, наведені правові наслідки порушення законодавства не пов`язують можливість прийняти рішення щодо не набуття депутатського мандату зі змістом заяви про реєстрацію особи кандидатом у депутати.  
Відповідно до частини 3 статті 60 Закону України «Про вибори народних депутатів України», помилки і неточності, виявлені в поданих кандидатами на реєстрацію документах, підлягають виправленню і не є підставою для відмови в реєстрації кандидата в депутати.
При цьому, вищенаведений закон прямо не містить приписів щодо можливості відмови у реєстрації за наявності помилок і неточностей, виявлених у поданих кандидатами на реєстрацію документів.
Необхідно зазначити, що зразки заяв, які розміщені на сайті ЦВК, мають лише рекомендаційний характер.
Якщо у документі пропущена буква або слово, використано невдалий чи неточний термін, словосполучення, або не тотожне речення, це не є перешкодою для розуміння змісту викладених даних, але викладена інформація спрямована на виконання норми законодавства, тоді це має вважатися помилкою, що підлягає виправленню або уточненню. Якщо ж документ оформлено не належним чином, тобто у ньому містяться не всі необхідні та важливі дані, що за Законом повинні бути вказані, або відсутні підпис, печатка та інші необхідні реквізити, тоді слід вважати, що документ відсутній.
Отже, аналізуючи вказані норми необхідно вказати, що недотримання певних вимог щодо оформлення документу є підставою для внесення до нього виправлень, а не підставою для прийняття рішення про відсутність такого документу взагалі.
Тому, висновок відповідача про відмову позивачу у реєстрації кандидата в народні депутати України через неподання заяви про складання представницького мандату, який відповідно до Конституції України та законів України не сумісний з мандатом народного депутата України, є помилковим, оскільки виявлені недоліки або неточності в поданих кандидатом на реєстрацію документах не можуть свідчити про відсутність таких документів відповідно до пункту 2 частини першої статті 60 Закону України «Про вибори народних депутатів України», і є підставою для їх виправлення. 
На підставі викладеного колегія суддів вважає, що рішення суб`єкта владних повноважень не відповідає критеріям правомірності, визначених частиною другою КАС України та вимог частини другої статті 19 Конституції України, так як помилки і неточності, виявлені в поданих кандидатами на реєстрацію документах, підлягають виправленню і не є підставою для формальної відмови в реєстрації кандидата в депутати.
На наведені обставини суд першої інстанції уваги не звернув, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про відсутність правових підстав для задоволення позовних вимог.
Разом з тим, вирішуючи спір колегія суддів враховує позицію Верховного Суду, яка сформована у постановах від 13 лютого 2018 року у справі № 361/7567/15-а, від 07 березня 2018 року у справі № 569/15527/16-а, від 20 березня 2018 року у справа № 461/2579/17, від 20 березня 2018 року у справі № 820/4554/17, від 03 квітня 2018 року у справі № 569/16681/16-а та від 12 квітня 2018 року справа № 826/8803/15 відповідно до якої, дискреційні повноваження - це можливість діяти за власним розсудом, в межах закону, можливість застосувати норми закону та вчинити конкретні дії (або дію) серед інших, кожні з яких окремо є відносно правильними (законними); відповідно до завдань адміністративного судочинства, визначених статтею 2 КАС України, адміністративний суд не наділений повноваженнями втручатися у вільний розсуд (дискрецію) суб`єкта владних повноважень поза межами перевірки за критеріями визначеними статтею; завдання правосуддя полягає не у забезпеченні ефективності державного управління, а в гарантуванні дотримання вимог права, інакше порушується принцип розподілу влади; принцип розподілу влади заперечує надання адміністративному суду адміністративно - дискреційних повноважень - єдиним критерієм здійснення правосуддя є право, тому завданням адміністративного судочинства завжди є контроль легальності; перевірка доцільності переступає компетенцію адміністративного суду і виходить за межі адміністративного судочинства; адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесенні до компетенції цього органу.
Згідно з положеннями Закону України «Про Центральну виборчу Комісію», прийняття рішень про реєстрацію кандидата у народні депутати відноситься до виключної компетенції Центральної виборчої комісії як колегіального органу.
Отже, оскільки адміністративний суд не може підміняти інший орган державної влади та перебирати на себе повноваження щодо вирішення питань, які законодавством віднесенні до компетенції цього органу, яким у даному випадку є ЦВК, а також з урахуванням ефективного захисту порушеного права позивача, колегія суддів дійшла висновку про необхідність визнання протиправною та скасувати постанову ЦВК від 12 червня 2019 року № 989 «Про відмову в реєстрації кандидата в народні депутати України ОСОБА_3 , висунутого в порядку самовисування в одномандатному виборчому окрузі № 169 на позачергових виборах народних депутатів України 21 липня 2019 року» та зобов`язання повторного розгляду документів щодо реєстрації ОСОБА_3 у народні депутати, який балотується в одномандатному виборчому окрузі № 169 шляхом самовисування на позачергових виборах народних депутатів України 21 липня 2019 року та прийняти рішення відповідно до вимог Закону України «Про вибори народних депутатів України», враховуючи висновки викладені у рішенні суду.  
З огляду на викладене, колегія суддів вважає, що оскаржувана постанова є необґрунтованою, прийнятою не у відповідності до норм чинного законодавства, у зв`язку із чим є протиправною та підлягає скасуванню.
Таким чином, доводи апеляційної скарги спростовують висновки суду першої інстанції та приймаються судом апеляційної інстанції в якості належних.
З огляду на викладене, на підставі приписів пунктів 1, 4 частини першої статті 317 КАС України судове рішення першої інстанції підлягає скасуванню як таке, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права, за неповного з`ясування обставин справи, - з ухваленням нового судового рішення про часткове задоволення позову.
При цьому, відповідно до частини шостої статті 139 КАС України  якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
За подання адміністративного позову до суду позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1536,80 грн., та при поданні апеляційної скарги сплачено судовий збір у розмірі 2305,20 грн. Вказане підтверджуються квитанціями які знаходяться в матеріалах справи.
Враховуючи те, що судом апеляційної інстанції апеляційну скаргу позивача задоволено частково,  скасовано рішення суду першої інстанції та прийнято нове про часткове задоволення позову, судова колегія дійшла до висновку про необхідність стягнення з ЦВК на користь позивача судовий збір у розмірі  1921 грн. 
Керуючись статтями 271, 272, 273, 278, 310, 315, 316, 317, 321 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд 
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити частково.
Рішення Шостого апеляційного адміністративного суду від 15 червня 2019 року скасувати.
Позовні вимоги ОСОБА_3 до Центральної виборчої комісії про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії задовольнити частково.
Визнати протиправною та скасувати постанову Центральної виборчої комісії від 12 червня 2019 року № 989 «Про відмову в реєстрації кандидата в народні депутати України ОСОБА_3 , висунутого в порядку самовисування в одномандатному виборчому окрузі № 169 на позачергових виборах народних депутатів України 21 липня 2019 року».
Зобов`язати Центральну виборчу комісію повторно розглянути документи щодо реєстрації ОСОБА_3 у народні депутати, який балотується в одномандатному виборчому окрузі № 169 шляхом самовисування на позачергових виборах народних депутатів України 21 липня 2019 року та прийняти рішення відповідно до вимог Закону України «Про вибори народних депутатів України».
У задоволенні решті позовних вимог - відмовити.
Стягнути з Центральної виборчої комісії (01133, м. Київ, вул. пл. Лесі Українки,1; код ЄДРПОУ 21661450 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_3 1152,60 грн. витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги та за подання позовної заяви у розмірі 768,40 грн. 
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Головуючої суддя                                                   А.Г. Загороднюк 

судді:                                                                       Л.О. Єресько 

                                                                      В.М. Соколов