ПОСТАНОВА
Іменем України

28 серпня 2019 року 
Київ
справа №152/976/17
адміністративне провадження №К/9901/2179/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
головуючого - Шишова О.О.,
суддів: Дашутіна І.В.,Яковенка М.М.,
розглянув в письмовому провадженні в касаційній інстанції справу 
за позовом  ОСОБА_1 до Інспектора роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції у місті Житомирі Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Гетманенка Дмитра Вікторовича, Управління патрульної поліції у місті Житомирі Департаменту патрульної поліції Національної поліції України про визнання протиправною та скасування постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, провадження по якій відкрито
за касаційною скаргою Департаменту патрульної поліції Національної поліції України на постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2017 року (прийняту в складі колегії суддів: головуючого Курка О.П., суддів: Білоуса О.В.,Совгири Д.І., ),
І. Суть спору:
1.  ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулося до Шаргородського районного суду Вінницької області  з позовом  до Інспектора роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції у місті Житомирі Департаменту патрульної поліції Національної поліції України Гетманенка Дмитра Вікторовича (далі - відповідач), Управління патрульної поліції у місті Житомирі Департаменту патрульної поліції Національної поліції України (далі - Відповідач-2, скаржник) у якому просив суд:
1.1. визнати дії відповідача інспектора роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в м. Житомирі Департаменту патрульної поліції Гетманенка Д.В. щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови серії БР №422469 від 08.06.2017 року про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн. за порушення вимог ч.2 ст.122 КУпАП - протиправними.
1.2. скасувати постанову інспектора роти №1 батальйону Управління патрульної поліції в м. Житомирі Департаменту патрульної поліції Гетманенка Д.В. серії БР №422469 від 08.06.2017 року про накладення на нього адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 425 грн. за порушення вимог ч.2 ст.122 КУпАП.
2. Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що 08.06.2017 року, керуючи автомобілем «Mersedes-Benz», з номерним знаком НОМЕР_1 , рухаючись на 86 км автодороги Київ-Чоп, був зупинений відповідачем, який повідомив, що причиною зупинки його транспортного засобу стало порушення п.19.1. «а» ПДР, у відповідь на що він зазначив, що правил не порушив, оскільки рухався з увімкненими габаритними ліхтарями, а рухатися із увімкненими фарами ближнього світла немає необхідності, оскільки ще світла пора доби та достатня видимість. Після цього відповідач запропонував йому надати для перевірки документи на автомобіль та посвідчення водія, взявши які, пішов до приміщення посту для перевірки, а приблизно через 30 хвилин повернув документи та повідомив, що він може їхати.
2.1. 15.06.2017 року ним отримано лист від УПП у м. Житомирі, з якого стало відомо про наявність постанови серії БР №422469 від 08.06.2017 року, згідно з якою його визнано винним за ч.2 ст.122 КУпАП та накладено адміністративне стягнення у розмірі 425 грн.
2.2. Вважає постанову про притягнення його до адміністративної відповідальності незаконною, необґрунтованою, такою, що підлягає скасуванню, - з наступних підстав.
2.3. Відповідно до п.19.1. «а» ПДР, водії, що керують транспортними засобами, зокрема в темну пору доби та в умовах недостатньої видимості зобов`язані здійснювати рух з увімкненими фарами ближнього світла.
2.4. Згідно розділу 1 загальних положень ПДР, недостатня видимість - це видимість дороги в напрямку руху менше 300 м. в сутінках, в умовах туману, дощу, снігопаду тощо; темна пора доби - частина доби від заходу до сходу сонця. Отже, частина доби від моменту сходу сонця і до заходу вважається світлою порою доби, під час якої у водіїв немає обов`язку здійснювати рух з увімкненим ближнім світлом фар.

2.5. 08.06.2017 року він був зупинений відповідачем приблизно о 20 годині 20 хвилин, а згідно з даними отриманими ним з мережі Інтернет, 08.06.2017 року захід сонця в Житомирській області відбувся приблизно о 21 годині 13 хвилин.
2.6. Керуючи 08.06.2017 року транспортним засобом «Mersedes-Benz», він не міг вчинити вказане відповідачем правопорушення та порушити п.19.1 «а» ПДР, оскільки керував автомобілем у світлу пору доби. Крім того, всупереч вимогам ст.ст.285, 268 КУпАП, відповідач навіть не повідомив його про намір здійснити розгляд справи та притягнути його до адміністративної відповідальності, у зв`язку із чим у нього не було можливості надати будь-які пояснення чи зауваження. Постанова також не містить його підпису або ж зазначення про його відмову від підпису. Також, у постанові відповідачем вказано час вчинення правопорушення - 21 година 30 хвилин, в той час як зупинка відбулася годиною раніше - о 20 годині 20 хвилин. 
ІІ. Рішення судів першої й апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення
3. Постановою Шаргородського районного суду Вінницької області від 17 липня 2017 року у задоволенні позовних вимог відмовлено
3.1. Суд першої інстанції відмовляючи в задоволені позовних вимог виходив з того, що твердження позивача в позовній заяві не спростовують фактичних обставин справи які встановив відповідач Гетманенко Д.В. при винесенні постанови у справі про адміністративне правопорушення..
4. Постановою Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2017 року  скасовано Шаргородського районного суду Вінницької області від 17 липня 2017 та прийнято нову про задоволення позовних вимог.
4.1 Визнані протиправними дії інспектора роти №1 батальйону УПП в м. Житомирі ДПП лейтенанта поліції Гетманенка Д.В. щодо розгляду справи про адміністративне правопорушення та винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 122 КУпАП.
4.2 Скасована постанова інспектора роти №1 батальйону УПП у м.Житомирі ДПП лейтенанта поліції Гетманенка Д.В. серії БР № 422469 від 08 червня 2017 року про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.122 КУпАП та накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 425 гривень.
5. Задовольняючи позовні вимоги, суд апеляційної інстанції виходив з того, що обов`язок доведення факту вчинення адміністративного правопорушення покладено на відповідача, судом не знайдено доказів, які б підтвердили факт вчинення адміністративного правопорушення позивачем; на наявному в матеріалах справи диску відеофіксації не зафіксовано факт вчинення позивачем правопорушення.
IІІ. Провадження в суді касаційної інстанції 
6. Відповідач звернувся з касаційною скаргою, у якій посилається на неправильне застосування судами першої та апеляційної інстанції норм матеріального права та порушення норм процесуального права.
7. У касаційній скарзі відповідач наполягає на тому, що відеозапис правопорушення не може бути єдиним доказом по справі. Також скаржник зазначає, що частино першої статті 71 КАС України вказано, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 72 цього Кодексу
8. Відповідач просить скасувати рішення суду  апеляційної інстанції та залишити в силі рішення першої інстанції.
9. Позивач надав заперечення на касаційну скаргу, в якій посилаючись на її необґрунтованість та безпідставність, просить залишити касаційну скаргу без задоволення, а оскаржувані судові рішення без змін.
ІV. Установлені судами фактичні обставини справи
10. 08.06.2017 року інспектором роти № 1 батальйону Управління патрульної поліції у м. Житомирі Департаменту патрульної поліції Гетманенком Д.В. відносно ОСОБА_1 винесено постанову в справі про адміністративне правопорушення серії БР №422469, з якої вбачається, що о 21 годині 30 хвилин на 86 км. автодороги Київ-Чоп водій ОСОБА_1 керував автомобілем "Mersedes-Benz", з державним номерним знаком НОМЕР_1 , у якого було вимкнене ближнє світло фар в темну пору доби, чим порушив п.19.1 "а" ПДР та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст.122 КУпАП, за що останнього притягнуто до адміністративної відповідальності та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 425 грн. (а.с.11). 
V. Релевантні джерела права й акти їх застосування (в редакції, яка діла на час розгляду справи в судах першої та апеляційної інстанції)
11. Статтею 327 Кодексу адміністративного судочинства України в редакції Закону України від 03 жовтня 2017 року № 2147-VIII "Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів", що набув чинності 15 грудня 2017 року (далі - КАС України), обумовлено, що судом касаційної інстанції в адміністративних справах є Верховний Суд.
12. За правилами частини третьої статті 3 КАС України провадження в адміністративних справах здійснюється відповідно до закону, чинного на час вчинення окремої процесуальної дії, розгляду і вирішення справи.
13.  Відповідно до підпункту 4 пункту 1 розділу VII "Перехідні положення" КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
14. Частина 2 статті 19 Конституції України: органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
15. Порядок дорожнього руху на території України відповідно до Закону України "Про дорожній рух" встановлюють Правила дорожнього руху, затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 10 жовтня 2001 року № 1306 (далі - Правила №1306) 
16. Абзац 1 пункту 1.5. Розділу 1 Правил №1306: дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.
17. Пункт 1.9. Розділу 1 Правил №1306: особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
18. За приписами пункту 19.1 "а" ПДР України, у темну пору доби та в умовах недостатньої видимості незалежно від ступеня освітлення дороги, а також у тунелях на транспортному засобі, що рухається, повинні бути ввімкнені такі світлові пристрої: на всіх механічних транспортних засобах - фари ближнього (дальнього) світла. 
19. Частина 2 статті 122 Кодексу України про адміністративні правопорушення від 07 грудня 1984 року № 8073-Х (далі - КУпАП) порушення правил проїзду перехресть, зупинок транспортних засобів загального користування, проїзд на заборонний сигнал світлофора або жест регулювальника, порушення правил обгону і зустрічного роз`їзду, безпечної дистанції або інтервалу, розташування транспортних засобів на проїзній частині, порушення правил руху автомагістралями, користування зовнішніми освітлювальними приладами або попереджувальними сигналами при початку руху чи зміні його напрямку, використання цих приладів та їх переобладнання з порушенням вимог відповідних стандартів, користування під час руху транспортного засобу засобами зв`язку, не обладнаними технічними пристроями, що дозволяють вести перемови без допомоги рук (за винятком водіїв оперативних транспортних засобів під час виконання ними невідкладного службового завдання), а так само порушення правил навчальної їзди, - тягнуть за собою накладення штрафу в розмірі двадцяти п`яти неоподатковуваних мінімумів доходів громадян або 50 штрафних балів.
20. Пункт 8 частини 1 ст. 23 Закону України "Про Національну поліцію" від 02 липня 2015 року № 580-VII (далі - Закон № 580-VII): поліція відповідно до покладених на неї завдань, у випадках, визначених законом, здійснює провадження у справах про адміністративні правопорушення, приймає рішення про застосування адміністративних стягнень та забезпечує їх виконання.
21. Частина 1 статті 222 КУпАП: <…> органи Національної поліції уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення, передбачені ч. 2 статтею 122 КУпАП <…>.
22. Стаття 251 КУпАП: доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
23. Частина 1 статті 69 Кодексу адміністративного судочинства України від 06.07.2005 № 2747-IV (далі - КАС України): Доказами в адміністративному судочинстві є будь-які фактичні дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються судом на підставі пояснень сторін, третіх осіб та їхніх представників, показань свідків, письмових і речових доказів, висновків експертів.
24. Частина 1 ст. 70 КАС України: Належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмету доказування.
25. Стаття 86 КАС України: Суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Ніякі докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
VI. Позиція Верховного Суду
Вирішуючи питання про обґрунтованість поданої касаційної скарги, Верховний Суд виходить з наступного.
26. Суд касаційної інстанції наголошує на тому, що відповідно до частини 1 статті 341 КАС України, Суд переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
27. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази (ч. 2 ст. 341 КАС України).
28. Як убачається, зі змісту ст. 251 КУпАП України та ч. 1 ст. 69 КАС України, доказами в зазначеній справі є будь - які фактичні дані, на основі яких компетентним органом (посадовою особою) - при складенні постанови про накладення адміністративного стягнення та судом при розгляді справи щодо оскарження даної постанови в порядку адміністративного судочинства, встановлюється наявність чи відсутність обставин, що мають значення для справи, в тому числі винність особи, обставини, що обґрунтовують вимоги і заперечення осіб, які беруть участь у справі. 
30. У зазначеній справі такі дані встановлені показаннями технічних засобів, що мають функції відеозапису.
31. Зі змісту частини 1 статті 70 КАС України слідує, що належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування. З матеріалів позовної заяви вбачається, що предметом доказування у даній справі є протиправність оскаржуваної постанови про притягнення до адміністративної відповідальності за фактичне вчинення адміністративного правопорушення та її скасування.
32. Таким чином, лише фіксація саме вчинення адміністративного правопорушення позивача, а не притягнення до адміністративної відповідальності, підтверджує правомірність накладення відповідачем адміністративного стягнення та буде вважатися належним доказом по справі. Тому, Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції щодо непідтвердженості факту порушення позивачем Правил дорожнього руху, з огляду на те, що відеозапис з нагрудної камери поліцейського, містить лише процедуру притягнення до адміністративної відповідальності.
33. З огляду на викладене, враховуючи відсутність доказів вчинення скаржником адміністративного правопорушення, що підтверджується судами першої та апеляційної інстанцій, колегія суддів касаційної інстанції погоджується з висновками судів щодо задоволення позовних вимог.
34. Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право залишити судові рішення першої та (або) апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.
35. Згідно з частиною 1 статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій.
36. Таким чином, колегія суддів касаційної інстанції вважає викладені в касаційній скарзі доводи Департаменту патрульної поліції є безпідставними а висновки суду апеляційної інстанції - правильними, обґрунтованими, та такими, що відповідають нормам матеріального та процесуального права, з огляду на що і підстави для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення відсутні.
VII. Судові витрати
37. З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасниками справи у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 3, 341, 345, 349, 350, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
1. Касаційну скаргу Департаменту патрульної поліції Національної поліції України залишити без задоволення.
2. Постанову Вінницького апеляційного адміністративного суду від 07 листопада 2017 року у цій справі залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Головуючий                                                                                          О.О.Шишов 

Судді                                                                                                    І.В.Дашутін

                                                                                                    М.М.Яковенко