Постанова                                      
Іменем України
16 серпня 2019 року 
м. Київ
справа № 306/2082/17-ц
провадження № 61-10833св18
Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду: 
Мартєва С. Ю., Петрова Є. В. (суддя-доповідач), Сімоненко В. М.,
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Санаторій «Кришталеве джерело», 
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1  на рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 16 листопада 2017 року у складі судді Уліганинця П. І. та постанову Апеляційного суду Закарпатської області від 21 грудня 2017 року у складі колегії суддів: Собослоя Г. Г., Готри Т. Ю., Бисага Т. Ю.,
ВСТАНОВИВ:
Описова частина 
Короткий зміст позовних вимог
У жовтні 2017 року ОСОБА_1 звернулася до суду з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Санаторій «Кришталеве джерело» (далі - ТОВ «Санаторій «Кришталеве джерело») про поновлення на роботі та стягнення заробітної плати за час вимушеного прогулу. 
Позов обгрунтовано тим, що згідно з наказом від 13 вересня 2017 року № 9 ОСОБА_1 звільнено з роботи у зв`язку з встановленням її невідповідності займаній посаді протягом строку випробування. Позивач вважає звільнення незаконним, оскільки ОСОБА_1 прийнято на роботу на постійній основі, вона має медичну освіту за спеціальністю медичної сестри, працювала протягом двадцяти п`яти років у період з 01 серпня 1984 року до 01 вересня 2009 року. Окрім того, з нею не проведено остаточного розрахунку під час її звільнення, тому просила суд поновити ОСОБА_1 на роботі на посаді медичної сестри лікувальних душів з 13 вересня 2017 року та виплатити їй заробітну плату за час вимушеного прогулу.
Представник відповідача ТОВ «Санаторій «Кришталеве Джерело» у судовому засіданні в суді першої інстанції заперечив проти задоволення позову, з огляду на те, що з умовою про випробування позивача у наказі вона ознайомлена, а належні позивачу суми при звільненні сплачено відповідно до платіжного доручення від 13 вересня 2017 року № 620.
Короткий зміст судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій 
Рішенням Свалявського районного Закарпатської області суду від 16 листопада 2017 року, залишеним без змін постановою Апеляційного суду Закарпатської області від 21 грудня 2017 року, в позові відмовлено. 
Рішення суду першої інстанції, з висновками якого погодився й суд апеляційної інстанції, мотивовано тим, що позивач ознайомлена з наказом про її прийняття на роботу, про що свідчить її особистий підпис, тому погодилася з вказаними умовами прийняття на роботу з випробувальним терміном на три місяці. Згідно з доповідною запискою головної медичної сестри від 04 вересня 2017 року медсестра ОСОБА_1 потребує підвищення кваліфікації у зв`язку з її невідповідністю кваліфікаційним вимогам медичної сестри лікувальних душів. Відповідно до наказу від 13 вересня 2017 року № 9 ОСОБА_1 звільнено з роботи у зв`язку з встановленням її невідповідності займаній посаді протягом строку випробування, тому відповідачем не порушено трудове право позивача та згідно з вимогами статті 28 КЗпП України без порушення трудового законодавства звільнено ОСОБА_1 із займаної посади. Доводи позивача про не проведення з позивачем розрахунку у день її звільнення є необгрунтованими, оскільки відповідно до платіжного доручення від 13 вересня 2017 року № 620 на особовий рахунок позивача перераховано 1 452, 89 грн належних їй сум під час звільнення. 
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У лютому 2018 року  ОСОБА_1  звернулася до Верховного Суду з касаційною скаргою на судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій, у якій просить скасувати вказані судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення позову. 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
08 грудня 2017 року ухвалою Верховного Суду відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 
У жовтні 2018 року справу передано до Верховного Суду.
У жовтні 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив ТОВ «Санаторій «Кришталеве Джерело» на касаційну скаргу ОСОБА_1 .
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20 червня 2019 року вказану справу призначено судді-доповідачеві Петрову Є. В. 
Аргументи учасників  справи 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
Касаційну скаргу мотивовано тим, що судами першої та апеляційної інстанцій не враховано, що ОСОБА_2 має медичну освіту, працювала за спеціальністю медсестри з 01 серпня 1084 року до 01 вересня 2009 року протягом 25 років, вийшла на пенсію за вислогую років, посадові обов`язки на роботі виконувала належним чином, була прийнята на роботу на постійній основі, а не з випробувальним терміном.  
Позивачу не видано копії наказів про прийняття на роботу та про її звільнення, не проведено остаточного розрахунку під час її звільнення. 
ОСОБА_1 не викликано в судове засідання Апеляційного суду Закарпатської області 21 грудня 2017 року, тому вона була позбавлена права надати копію наказу від 03 липня 2017 року № 19, у якому відсутнє зазначення про випробувальний термін у три місяці. 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
Відзив на касаційну скаргу мотивовано тим, що доводи позивача були предметом оцінки та дослідження у судах першої та апеляційної інстанцій, зокрема встановлено ознайомлення позивача з наказом про прийняття на роботу, факт сплати відповідачем розрахунків під час її звільнення.  
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що згідно з засвідченої копії наказу (розпорядження) від 03 липня 2017 року № 19 позивача прийнято на роботу на посаду медичної сестри кабінету душ-шарко, зі строком випробування у три місяці (а. с. 22).
З вказаним наказом позивач ознайомлена, про що свідчить її підпис.
Відповідно до доповідної записки головної медичної сестри від 04 вересня                  2017 року медсестра ОСОБА_1 потребує підвищення кваліфікації у зв`язку з невідповідністю її кваліфікаційним вимогам, згідно з посадовою інструкцією медичної сестри лікувальних душів (а. с. 31).
Згідно з реєстром перерахувань на особисті вклади та відповідно до платіжного доручення від 13 вересня 2017 року № 620 на особовий рахунок позивача перераховано 1 452, 89 грн належних сум під час звільнення (а. с. 33-34).
Відповідно до наказу від 13 вересня 2017 року № 9 ОСОБА_1 звільнено з роботи у зв`язку з встановленням її невідповідності займаній посаді протягом строку випробування.
Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Відповідно до частини третьої статті 3 ЦПК України провадження у цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з частиною другою статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частин першої, другої та п`ятої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій відповідають вказаним вимогам закону.
Вивчивши матеріали цивільної справи, зміст оскаржуваних судових рішень, обговоривши доводи касаційної скарги, відзиву на касаційну скаргу, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення з огляду на таке.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до положень статті 1 ЦПК України 2004 року завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі статтею 3 ЦПК України 2004 року кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до частини першої статті 26 КЗпП України умова про встановлення випробування може бути визначена угодою сторін, тобто випробування може встановлюватися лише за взаємною домовленістю працівника і роботодавця і роботодавець не має права встановлювати його в односторонньому порядку. Разом з тим відмова працівника від випробування може слугувати підставою для відмови в прийнятті його на роботу.
У наказі про прийняття працівника на роботу, незалежно від форми укладеного з ним трудового договору, має бути зазначено про встановлення випробування і вказано його строк. З цим наказом працівник має бути ознайомлений під розписку, що засвідчує його згоду на встановлення випробування. У разі недотримання зазначеної процедури працівник матиме підстави вважати, що випробування йому не встановлювалося.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що також підтверджено матеріалами справи, що  згідно з засвідченої копії наказу (розпорядження) від               03 липня 2017 року № 19 позивача прийнято на роботу на посаду медичної сестри кабінету душ-шарко, зі строком випробування у три місяці, з вказаним наказом позивач ознайомлена, про що свідчить її підпис (а. с. 22). 
Відповідно до статті 28 КЗпП України у разі встановлення невідповідності працівника роботі, на яку його прийнято, протягом строку випробування власник або уповноважений ним орган протягом цього строку вправі розірвати трудовий договір.
Судами першої та апеляційної інстанцій встановлено, що відповідно до доповідної записки головної медичної сестри від 04 вересня 2017 року медсестра                 ОСОБА_1 потребує підвищення кваліфікації у зв`язку з невідповідністю її кваліфікаційним вимогам згідно з посадовою інструкцією медичної сестри лікувальних душів (а. с. 31).
Згідно з доповідною запискою головного лікаря від 08 вересня 2017 року позивач здійснила порушення правил внутрішнього трудового розпорядку та посадову інструкцію, що завдало шкоди відповідачу у справі (а. с. 32).
Відповідно до наказу від 13 вересня 2017 року № 9 ОСОБА_1 звільнено з роботи у зв`язку з встановленням її невідповідності займаній посаді протягом строку випробування (а. с. 40).
Доводи касаційної скарги щодо неознайомлення позивача з наказом про її звільнення спростовуються наявними матеріалами справи, зокрема згідно з актом про відмову працівника підписати наказ про наступне вивільнення з роботи від 13 вересня 2017 року ОСОБА_1 за власним бажанням відмовилася підписувати вказаний наказ, покинула заклад, що також засвідчено начальником відділу кадрів, головним бухгалтером, головною медичною сестрою та головним лікарем (а. с. 41). 
Доводи касаційної скарги про те, що позивач позбавлена права надання доказів до суду апеляційної інстанції, зокрема копії наказу без зазначення про випробувальний термін у три місяці, є необґрунтованими з огляду на таке. 
Відповідно до частини першої статті 58 ЦПК України сторона, третя особа, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Згідно з частиною першою статті 64 ЦПК України представник, який має повноваження на ведення справи в суді, здійснює від імені особи, яку він представляє, її процесуальні права та обов`язки.
Із системного аналізу положень статей 58, 64 ЦПК України випливає, що надане процесуальним законом право особі брати участь у справі через представника, передбачає вчинення представником від імені та в інтересах особи певних юридичних дій, що позбавляє сторону або третю особу необхідності їх вчиняти самостійно.
Згідно з поштовим повідомленням про вручення поштового відправлення, судову повістку представнику позивача ОСОБА_3 про розгляд справи в суді апеляційної інстанції 21 грудня 2017 року вручено 12 грудня 2017 року (а. с. 61).
Крім того, Верховний Суд зауважує, що представник позивача ОСОБА_3 неодноразово був присутній у судових засіданнях у суді першої інстанції                             06 листопада 2017 року, 09 листопада 2017 року, (а. с. 12, 23, 35, 39), а                                       15 листопада 2017 року та 16 листопада 2017 року була присутня особисто позивач,  (а. с. 42, 45, 46), що свідчить про неодноразову можливість позивача подати вказаний нею примірник наказу про її прийняття на роботу без зазначення випробувального терміну. 
З огляду на зазначене, доводи касаційної скарги про позбавлення її права подання відповідних доказів є необгрунтованими та спростовуються матеріалами справи. 
Враховуючи встановлені фактичні обставини, з урахуванням позовних вимог та матеріалів справи, з урахуванням доводів касаційної скарги, які є аналогічними доводам апеляційної скарги, які були предметом дослідженням, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли обґрунтованого висновку про відмову в позові.
Згідно із статтею 400 ЦПК України установлення фактичних обставин у справі, дослідження доказів і надання їм правової оцінки не належить до компетенції касаційного суду.
З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку, що доводи касаційної скарги не спростовують висновків судів першої та апеляційної інстанцій, зводяться до переоцінки доказів у справі та незгоди  ОСОБА_1 із ухваленими у справі судовими рішеннями.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа «Серявін та інші проти України», (CASE OF SERYAVIN AND OTHERS v. UKRAINE), рішення від 10 лютого 2010 року).
Рішення судів першої та апеляційної інстанцій містять вичерпні висновки, що відповідають встановленим на підставі достовірних доказів обставинам, які мають значення для вирішення справи, та обґрунтування щодо доводів сторін по суті позову, що є складовою вимогою частини першої статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до частини третьої статті 401 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
З огляду на викладене, Верховний Суд дійшов висновку про залишення касаційної скарги без задоволення, а судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - без змін.
Щодо судових витрат
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
Оскільки касаційну скаргу залишено без задоволення, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
Керуючись статтями 400, 401, 409, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд у складі постійної колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду,
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Свалявського районного суду Закарпатської області від 16 листопада 2017 року та постанову Апеляційного суду Закарпатської області від 21 грудня 2017 року залишити без змін.
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                 Є. В. Петров
                                                                                                            С. Ю. Мартєв
                                                                                                            В. М. Сімоненко