ПОСТАНОВА
Іменем України

13 червня 2019 року 
Київ
справа №825/341/17
адміністративне провадження №К/9901/18635/18

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Гончарової І.А.,  суддів - Олендера І.Я., Ханової Р.Ф., 
розглянувши в попередньому судовому засіданні касаційну скаргу Чернігівської митниці ДФС
на постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 березня       2017 року (суддя Клопот С.Л.) 
та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2017 року (судді: Мацедонська В.Е. (головуючий), Лічевецький І.О., Мельничук В.П.) 
у справі  № 825/341/17
за позовом Приватного підприємства «Семенівська Мануфактура»
до Чернігівської митниці ДФС
про скасування рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови,
В С Т А Н О В И В:
У лютому 2017 року Приватне підприємство «Семенівська Мануфактура» (далі -          ПП «Семенівська Мануфактура») звернулося до суду з адміністративним позовом до Чернігівської митниці ДФС (далі - Митниця, митний орган) про скасування рішення про коригування митної вартості товарів від 07 лютого 2017 року №102000010/2017/000020/2 та картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 102110001/2017/00031. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Товариство при здійсненні митного оформлення товару надало всі необхідні та достатні документи, передбачені частиною другою статті 53 Митного кодексу України (далі - МК України), які чітко ідентифікували товар та містили всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів. Натомість Митниця в порушення норм МК України безпідставно прийняла оскаржувані рішення та неправомірно застосувала резервний метод визначення митної вартості товару, імпортованого позивачем.
Чернігівський окружний адміністративний суд постановою від 20 березня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Київського апеляційного адміністративного суду від     23 травня 2017 року, позов Товариства задовольнив: скасував рішення про коригування митної вартості товарів від 07 лютого 2017 року №102000010/2017/000020/2 та картку відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення № 102110001/2017/00031.
Судові рішення мотивовані тим, що позивачем під час митного оформлення товару надано всі необхідні документи, які відповідали вимогам частини другої статті 53 МК України та чітко ідентифікували оцінюваний товар, не містили жодних розбіжностей щодо даних, які підлягають обчисленню при визначенні митної вартості, що свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості товару; натомість відповідачем не обґрунтовано, у чому полягали об`єктивні сумніви у заявленій декларантом митній вартості товару, та не доведено неможливості застосування Товариством методу визначення митної вартості за ціною договору.
Не погодившись із судовими рішеннями, Митниця звернулася до Вищого адміністративного суду України з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального та процесуального права, просила їх скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити у задоволенні позову Товариства в повному обсязі.
Вищий адміністративний суд України ухвалою від 15 червня 2017 року відкрив касаційне провадження за скаргою Митниці.
Товариство не скористалося своїм правом подати заперечення / відзив на касаційну скаргу, що не перешкоджає розгляду справи.
08 лютого 2018 року справу в порядку, передбаченому підпунктом 4 пункту 1 Розділу VІІ «Перехідні положення» Кодексу адміністративного судочинства України (в редакції, що діє з 15 грудня 2017 року; далі - КАС України) передано до Верховного Суду.
Відповідно до підпункту 4 пункту 1 Розділу VII «Перехідні положення» КАС України касаційні скарги (подання) на судові рішення в адміністративних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного адміністративного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
Переглянувши судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, перевіривши повноту встановлення судами фактичних обставин справи та правильність застосування ними норм матеріального та процесуального права, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду дійшов висновку, що зазначена касаційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступних мотивів.
Суди першої та апеляційної інстанцій встановили, що 21 серпня 2013 року між позивачем (покупець) та SUZHOU ALLBEST TEXTILE CO., LTD (постачальник) укладено контракт №АВТ21/08/2013, за умовами якого постачальник зобов`язується виготовити та поставити покупцю товар в асортименті. 
Відповідно до пунктів 2-4 контракту загальна кількість і асортимент товару, що поставляється, складається з товарних партій, кількість яких визначається в рахунку-фактурі на кожну поставку (пункт 2 контракту). Поставка товару здійснюється у повній відповідності з «Інкотермс-2010». Умови поставки визначаються та узгоджуються сторонами для кожної окремої партії товару та зазначаються в рахунку-фактурі (пункту 3 контракту). Ціна за одиницю товару узгоджується та визначається в рахунку-фактурі на кожну окрему партію товару до даного контракту (пункт 4 контракту).
Згідно з додатковою угодою від 30 грудня 2015 року № 3 до вказаного контракту сторони домовились доповнити пункт 5 абзацом 2, відповідно до якого передбачена можливість оплати повної вартості партії протягом трьох місяців з фактичної дати поставки.
07 лютого 2017 року з метою митного оформлення товару, поставленого за вказаним контрактом, позивач подав до Митниці митну декларацію № 102110001/2017/200395, визначивши в ній митну вартість товару за основним методом (за ціною договору).
Для підтвердження заявленої митної вартості товару декларант разом із митною декларацією подав до митного органу наступні документи: зовнішньоекономічний контракт від 21 серпня 2013 року № АВТ21/08/2013, доповнення до зовнішньоекономічного договору (контракту) від 30 грудня 2015 року № 3, рахунок-фактура (інвойс) від 23 грудня 2016 року № WAB-16WKL-5057, пакувальний лист від   23 грудня 2016 року б/н, коносамент від 28 грудня 2016 року № MSCUYF805793, автотранспортні накладні від 05 лютого 2017 року № 4336 та № 7553, декларація про походження товару від 23 грудня 2016 року № WAB-16WKL-5057, платіжне доручення від 23 січня 2017 року № 14, прейскурант (прайс-лист) виробника товару від 19 грудня 2016 року № WAB/19.12/16, розрахунок ціни (калькуляція) від 06 січня 2017 року WAB-16WKL-5057/6, договір (контракт) про перевезення від 11 листопада 2015 року       №11-11/ЮГ, висновок про вартісні характеристики товару, підготовлений спеціалізованою експертною організацією - звіт про оцінку майна від 06 лютого 2017 року № 05-07/02, копія митної декларації країни відправлення від 26 грудня 2016 року №223120160821137707, акт про проведення огляду (переогляду) товарів, транспортних засобів, ручної поклажі та багажу від 05 лютого 2017 року №500040605/2017/000106 та інші.
За результатами розгляду поданих позивачем документів, Митниця 07 лютого       2017 року прийняла рішення про коригування митної вартості товарів №102000010/2017/000020/2 та склала картку відмови в митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №102000010/2017/00031.
Товар, який надійшов на адресу Товариства, випущено у вільний обіг за умови забезпечення сплати різниці між сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною декларантом, та сумою митних платежів, обчисленою згідно з митною вартістю товарів, визначеною митним органом, шляхом надання гарантій відповідно до розділу Х МК України.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, колегія суддів зазначає наступне.
Митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, відповідно до статті 49 МК України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані, зокрема, подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню (частина друга статті 52 МК України).
Відповідно до статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, одночасно з митною декларацією декларант подає органу доходів і зборів документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Перелік документів, які підтверджують митну вартість товарів, визначений у частині другій цієї статті.
При цьому, частиною третьою статті 53 МК України передбачено, що у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу органу доходів і зборів зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) додаткові документи відповідно до переліку, наведеному в даній нормі.
Системний аналіз наведених правових норм вказує на те, що митні органи мають право витребовувати додаткові документи на підтвердження задекларованої митної вартості у випадку наявності обґрунтованих сумнівів у достовірності поданих декларантом відомостей, що є обов`язковою обставиною, з якою закон пов`язує можливість витребовування додаткових документів у декларанта та надає митниці право вчиняти наступні дії, спрямовані на визначення дійсної митної вартості товарів. Разом із тим витребувати необхідно ті документи, які дають можливість пересвідчитись у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, які передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за першим методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом або уповноваженою ним особою митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 МК України (частина третя статті 54 МК України). 
Відповідно до частини шостої статті 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Як вбачається з оскаржуваного рішення про коригування митної вартості товарів, підставою для його прийняття став висновок митного органу про відсутність у поданих до митного оформлення документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, зокрема: 
- звіт про оцінку майна поданий не в повному обсязі та не дає можливість перевірити ціноутворення; 
- надана калькуляція собівартості на товари від 14 жовтня 2016 року № WAB-16WKL-5057/6 містить інформацію, що вартість товару становить 0,30 USD/кг, в той час як згідно з інвойсом від 23 грудня 2016 року № WAB-16WKL-5057 та прайс-листом від     19 грудня 2016 року № WAB/19.12/16 вартість товару становить 2,00 USD/кг;
- прайс-лист не містить інформації щодо періоду дії цін; 
- перевірити перерахування коштів на дану поставку товару згідно з платіжним дорученням від 23 січня 2017 року № 14 неможливо, не подано до митного оформлення рахунок-фактуру для здійснення попередньої оплати; 
- не надано документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваного товару.
Як встановили суди попередніх інстанцій, поставка товару здійснювалася на умовах CFR Іллічівськ, Україна.
Відповідно до умов Офіційних правил тлумачення торговельних термінів Міжнародної торгової палати «Інкотермс-2010» термін CFR («вартість і фрахт») означає, що поставка є здійсненою продавцем, коли товар перейшов через поручні судна в порту відвантаження та продавець зобов`язаний за власний рахунок укласти на звичайних умовах договір перевезення товару до названого порту призначення та у продавця відсутні зобов`язання по укладенню договорів страхування. Продавець зобов`язаний нести усі витрати, пов`язані з товаром, до моменту здійснення його поставки та сплатити ціну фрахту та всі інші витрати, включаючи витрати щодо завантаження товару на борт судна і будь-які платежі за розвантаження товару в узгодженому порту розвантаження, покладені на продавця відповідно до договору перевезення. Натомість, за умовами поставки CFR у покупця відсутні обов`язки щодо укладання договорів перевезення та страхування.
За таких обставин, з огляду на приписи пункту 6 частини другої статті 53 МК України, відсутні підстави для подання позивачем до митного органу документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів, оскільки за умовами поставки витрати на перевезення здійснюються за рахунок продавця та включені у ціну товару, що також підтверджується листом продавця від 09 січня 2017 року №WAB-16WLK-5057/9.
Разом із тим, згідно з листами продавця від 11 січня 2017 року № WAB-16WLK-5057/11 та покупця від 12 січня 2017 року № 11.001/12.01 страхування товару не проводилось.
Враховуючи відсутність у позивача обов`язку укладати договори перевезення та страхування, неподання ним до митного органу документів, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів та вартість страхування, не може бути підставою для відмови в застосуванні основного методу визначення митної вартості та прийняття рішення про її коригування.
Щодо доводів Митниці про неможливість перевірити перерахування коштів за дану поставку товару згідно з платіжним дорученням від 23 січня 2017 року № 14 у зв`язку з неподанням до митного оформлення рахунка-фактури для здійснення попередньої оплати, то колегія суддів вважає їх безпідставними, оскільки відповідно до додаткової угоди від 30 грудня 2015 року № 3 до зовнішньоекономічного контракту передбачена можливість оплати повної вартості партії протягом трьох місяців з фактичної дати поставки.
Подане позивачем до митного оформлення платіжне доручення від 23 січня            2017 року № 14 є додатковим бухгалтерським документом та фактично не свідчить про здійснення попередньої оплати за товар згідно з рахунком-фактурою від               23 грудня 2016 року № WAB-16WLK-5057.
Обґрунтовано суди попередніх інстанцій не взяли до уваги також посилання відповідача на те, що калькуляція собівартості на товар від 14 жовтня 2016 року №WAB-16WLK-5057/6 містить інформацію про вартість товару у розмірі 0,30 USD/кг, так як з наявної в матеріалах справи копії калькуляції вбачається, що вона відноситься до інвойсу від 30 вересня 2016 року. Натомість в інвойсі від 23 грудня 2016 року № WAB-16WLK-5057, за яким здійснювалась поставка, вартість товару становить 2,00 USD/кг, що також відповідає і поданій калькуляції № WAB-16WLK-5057/6 від 06 січня 2017 року. Таким чином, калькуляція від 14 жовтня 2016 року №WAB-16WLK-5057/6, на яку посилається відповідач, не відноситься до поставки товару згідно з митною декларацією від 07 лютого 2017 року №102110001/2017/200395.
Доводи митного органу про те, що звіт про оцінку майна не містить інформацію про ціноутворення ідентичних, подібних (аналогічних) товарів, що імпортуються на митну територію України, не свідчать про заниження позивачем митної вартості товарів. Так, з аналізу положень частини першої статті 3, частини першої статті 12 Закону України «Про оцінку майна, майнових прав та професійну оціночну діяльність в Україні», частини першої статті 189, частини другої статті 190 Господарського кодексу України випливає, що висновок експерта по своїй суті є лише результатом практичної діяльності фахівця - оцінювача щодо визначення вартості об`єкта оцінювання, у зв`язку з чим він не може містити інформацію про ціноутворення, адже вказані дії знаходяться поза межами професійної діяльності фахівця оцінювача та здійснюються кожним суб`єктом господарювання на власний розсуд.
Безпідставним є також посилання відповідача на те, що прайс-лист не містить інформації щодо періоду дії цін, оскільки прайс-лист є документом довільної форми, чинне законодавство не встановлює вимог до форми та змісту прайс-листів. Водночас наявність чи відсутність у прайс-листі певних відомостей (реквізитів), зокрема, інформації щодо періоду дії цін, не може свідчити про заниження позивачем митної вартості товарів.
Враховуючи вищевикладене, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок судів попередніх інстанцій, що позивачем подано до митниці повний пакет документів на підтвердження повноти і достовірності заявленої митної вартості товару за основним методом. Натомість відповідачем не доведено, що документи, подані декларантом для митного оформлення товару, є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності викликають сумнів у достовірності наданої інформації, та не надано доказів, які б підтверджували відсутність підстав для визначення митної вартості за ціною договору, з огляду на що наявність належних підстав для коригування митної вартості відповідачем не доведена.
Також колегія суддів погоджується із висновком судів попередніх інстанцій, що на підтвердження правомірності коригування митної вартості товарів відповідач у своїх рішеннях не наводить порівняння характеристик оцінюваного товару та характеристик товару, ціна якого взята за основу для коригування митної вартості за резервним методом, що свідчить про порушення останнім частини другої  статті 55  МК України  щодо обґрунтованості прийнятого рішення.
Відповідно до частини третьою статті 343 КАС України суд касаційної інстанції, здійснивши попередній розгляд справи, залишає касаційну скаргу без задоволення, а рішення без змін, якщо відсутні підстави для скасування судового рішення.
Згідно з частиною першою статті 350 КАС України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що суди першої та апеляційної інстанцій не допустили неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права при ухваленні судових рішень чи вчиненні процесуальних дій. 
Керуючись статтями 343, 349, 350, 356 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу Чернігівської митниці ДФС залишити без задоволення, постанову Чернігівського окружного адміністративного суду від 20 березня 2017 року та ухвалу Київського апеляційного адміністративного суду від 23 травня 2017 року - без змін.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач                                                                                          І.А. Гончарова 

Судді                                                                                                              І.Я. Олендер

                                                                                                              Р.Ф. Ханова