Постанова
Іменем  України
 
10 липня 2019 року
м. Київ
 
справа № 644/881/16
 
провадження № 61-31575  св 18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду:
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Білоконь О. В., Осіяна О. М. (суддя-доповідач), Сакари Н. Ю.,               Шиповича В. В., 
 
учасники справи:
позивач -  ОСОБА_1 ;
представник позивача - ОСОБА_2 ;
відповідач - державне підприємство «Жовтневе лісове господарство»; 
представник відповідача - Коваленко Олександр Васильович;
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 19 травня 2017 року у складі судді Ізмайлова І. К. та ухвалу апеляційного суду Харківської області від 04 липня 2017 року у складі колегії суддів: Бурлаки І. В., Карімової Л. В., Яцини В. Б.,
 
ВСТАНОВИВ:
 
У листопаді 2016 року  ОСОБА_1 звернулася до суду з позовомдо державного підприємства «Жовтневе лісове господарство» (далі -                              ДП «Жовтневе лісове господарство») про скасування наказів, зобов`язання вчинити певні дії, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу та відшкодування моральної шкоди.
 
1.              Описова частина 
 
Короткий зміст позовних вимог
 
Позовна заява мотивована тим, що 07 листопада 2014 року її було прийнято на посаду секретаря до ДП «Жовтневе лісове господарство» з окладом у розмірі 2 556 грн. З січня 2015 року їй було зменшено посадовий оклад                                  до 1 485 грн, при цьому її не було ознайомлено з відповідним наказом про зміну посадового окладу та вона не була повідомлена у встановлений статтею 103 КЗпП України строк про зміну умов оплати праці. Для врегулювання ситуації відповідач запропонував працювати за суміщенням посад для встановлення заробітної плати на рівні, який був при прийнятті на роботу, з чим вона погодилась.
Наказом від 31 січня 2015 року № 18 їй було встановлено доплату за суміщення посади інженера 1 категорії з підготовки кадрів. 
Наказом  від 30 вересня 2016 року № 248 відповідач, не повідомивши її не менш як за 2 місяці, на підставі рапорту головного лісничого зняв                             з 01 жовтня 2016 року вищевказану доплату за суміщення посади. При цьому посада не підлягала скороченню та залишалася вакантною.
Про існування такого наказу, який вона вважала незаконним, їй стало відомо 31 жовтня 2016 року і оскільки відповідачем стосовно неї неодноразово порушувалися вимоги законодавства про працю, у той же день вона звернулась до відповідача із заявою про розірвання з 31 жовтня 2016 року трудового договору за власним бажанням на підставі частини третьої                       статті 38 КЗпП України у зв?язку з невиконанням роботодавцем законодавства про працю. 
Проте її заяву не було задоволено, а наказом від 14 листопада 2016 року                          № 204-к її звільнено з посади секретаря на підставі частини першої                           статті 38 КЗпП України.
Ураховуючи викладене, уточнивши позовні вимоги, ОСОБА_1 просила суд визнати наказ ДП «Жовтневе лісове господарство»                                           від 30 вересня 2016 року № 248  про скасування доплати за суміщення незаконним та таким, що підлягає скасуванню з моменту його видання; визнати наказ від 31 жовтня 2016 року № 204-к про припинення трудового договору з 14 листопада 2016 року незаконним та таким, що підлягає скасуванню з моменту його видання; визнати безстроковий трудовий договір, укладений 07 листопада 2014 року між ДП «Жовтневе лісове господарство» та нею, розірваним з 31 жовтня 2016 року на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України унаслідок невиконання роботодавцем законодавства про працю; визнати недійсним, внесений до трудової книжки про звільнення з роботи за власним бажанням пункт 1 статті 38 КЗпП України та зобов`язати ДП «Жовтневе лісове господарство» внести до трудової книжки запис про звільнення з 31 жовтня 2016 року за власним бажанням на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України; зобов`язати нарахувати та стягнути з ДП «Жовтневе лісове господарство» на її користь ненараховану доплату за суміщення посад у розмірі 252 грн; стягнути з відповідача на її користь вихідну допомогу, передбачену статтею 44 КЗпП України, у розмірі 13 738 грн 56 коп.; зобов`язати нарахувати та стягнути ненараховану премію за вересень та жовтень 2016 року у розмірі 2 827 грн 68 коп.; стягнути з відповідача на її користь середній заробіток за весь час вимушеного прогулу у розмірі 4 787 грн 68 коп. та 20 тис. грн на відшкодування моральної шкоди.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
 
Рішенням Орджонікідзевського районного суду м. Харкова від 19 травня       2017 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що встановлення доплати за суміщення професій ОСОБА_1. є правом, а не обов`язком керівництва підприємства, яке не потребує згоди робітника, скасування такої доплати не можна вважати порушенням істотних умов праці робітника, оскільки згідно з частиною першою статті 105 КЗпП України ця робота носить тимчасовий характер. Також суд зазначив, що посилання ОСОБА_1 на порушення її трудових прав у зв?язку із зменшенням посадового окладу секретаря на початку 2015 року не може розглядатись як підстава для її звільнення за частиною третьою статі 38 КЗпП України, оскільки нею пропущено строк для звернення до суду, передбачений статтею 233 КЗпП України. Відповідно до положень колективного договору ДП «Жовтневе лісове господарство» виплата премії є правом, а не обов`язком підприємства, а тому доводи позивача про незаконність позбавлення її премії у вересні та жовтні 2016 року, безпідставні.
Отже, обставини, на які позивач посилається як на істотні порушення умов трудового договору відносяться до роботи за суміщенням, а не до основних умов трудового договору як секретаря і тому не можуть розглядатись як підстави для звільнення позивача на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України.
 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції 
 
Ухвалою апеляційного суду Харківської області від 04 липня 2017 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 відхилено, рішення суду першої інстанції залишено без змін. 
 
Апеляційний суд погодився з висновками суду першої інстанції, зазначивши, що при звільненні ОСОБА_1 на підставі частини першої                                статті 38 КЗпП України не порушено вимоги чинного трудового законодавства, тому її вимоги про виплату вихідної допомоги задоволенню не підлягають. Також суд зазначив, що відповідно до положень колективного договору ДП «Жовтневе лісове господарство» виплата премії є правом, а не обов`язком підприємства.
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
У липні 2017 року ОСОБА_1 подала до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, в якій просила оскаржувані судові рішення скасувати, посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, й ухвалити нове рішення, яким її позов задовольнити.  
 
Касаційна скарга мотивована тим, що в наказі від 30 червня 2015 року               № 146 не зазначено строк, на який встановлюється доплата за суміщення професій, тому вважала, що таке суміщення є безстроковим і самостійно відповідачем скасовуватись не може.  
Вирішуючи питання про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити їй премію за вересень та жовтень 2016 року, суди взяли до уваги лише окремі пункти Колективного договору відповідача та не врахували, що відповідач не ознайомлював її з наказом про позбавлення премії або з будь-якими документами, з цього приводу. 
Крім того, судами не були враховано, що частиною третьою статті 38 КЗпП України не передбачено обов`язку працівника вказувати конкретну норму законодавства, яку порушив роботодавець, так як для визначення правової підстави розірвання трудового договору за частиною третьою статті 38 КЗпП України значення має сам лише факт порушення роботодавцем законодавства про працю, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи, а не поважність чи неповажність причини такого порушення та його істотність. 
Зазначала, що вона не писала заяви на звільнення та не погоджувалася на звільнення на підставі частини першої статті 38 КЗпП України, а той факт, що відповідачем було порушено трудове законодавство підтверджується тим, що її не було ознайомлено належним чином зі скасуванням доплат за суміщення професій та не здійснено виплату заробітної плати за суміщення професій, премій, належним чином з наказом про звільнення з основного місяця роботи, який відповідач видав 31 жовтня 2016 року, її не було ознайомлено, а отримала вона такий наказ 17 листопада 2016 року. Отже, відповідач не мав права самостійно змінювати підставу для її звільнення. При цьому послалась на відповідні правові позиції Верховного Суду України.
 
Доводи особи, яка подала заперечення на касаційну скаргу
 
У травні 2017 року ДП «Жовтневе лісове господарство» подало до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ заперечення на касаційну скаргу, в якому зазначило, що оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими. Вказувало, що позивач працювала на посаді секретаря підприємства і в її обов`язки входило також реєстрація наказів підприємства у відповідному журналі, тому з наказом про скасування доплати за суміщення професій вона мала можливість ознайомитись на робочому місці.
Також посилалося на те, що позивач у жовтні 2016 року працювала лише чотири робочих дні, тому у зв?язку із відсутністю позивача на роботі та невиконанням нею посадових обов`язків, рішенням директора підприємства позивачу не була нарахована премія за жовтень 2016 року. 
Вважало, що виходячи зі змісту частини третьої статті 38 КЗпП України роботодавець не зобов`язаний, але й не позбавлений права вимагати від робітника, який має намір розірвати трудові відносини на підставі цієї статті, надати обґрунтування своєї позиції щодо невиконання роботодавцем законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору.
З метою врегулювання непорозумінь між керівництвом та робітником підприємство попросили позивача обґрунтувати своє рішення про звільнення на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України, проте позивач пояснення щодо свого рішення ані письмово, ані усно не надала.
Тому керівництвом підприємства заява про звільнення, подана позивачем                    31 жовтня 2016 року була прийнята як безпідставна для застосування норм частин другої або третьої статті 38 КЗпП України та розглядалась як заява про розірвання трудового договору, укладеного на невизначений строк,                          з ініціативи працівника на підставі частини першої статті 38 КЗпП України.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції 
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 22 серпня 2017 року касаційне провадження                                       у вказаній справі відкрито та витребувано цивільну справу № 644/8881/16                          з Орджонікідзевського районного суду Харківської області. 
 
Відповідно до пункту 4 розділу XIII Перехідні положення ЦПК України у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року № 2147-VIII «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
Відповідно до статті 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
У травні 2018 року справу передано до Верховного Суду. 
 
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10 червня 2019 року справу передано судді-доповідачеві                   Осіяну О. М. 
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 14 червня 2019 року справу призначено до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. 
 
Фактичні обставини справи, встановлені судами
 
З 07 листопада 2014 року ОСОБА_1 працювала на посаді секретаря ДП «Жовтневе лісове господарство».
 
Наказом від 31 січня 2015 року № 18 за суміщення посади інженера                              1 категорії з підготовки кадрів секретарю ОСОБА_1 з 01 лютого 2015 року встановлено доплату у розмірі 1 193 грн (0,4 посадового окладу інженера 1 категорії з підготовки кадрів) (а.с. 11).
 
Наказом № 87 від 02 квітня 2015 року за суміщення посади провідного інженера з підготовки кадрів секретарю ОСОБА_1 з 02 квітня                     2015 року встановлено доплату у розмірі 1 200 грн (0,36 посадового окладу провідного інженера з підготовки кадрів) (а.с. 12).
 
Наказом від 30 червня 2015 року № 146 за суміщення посади провідного інженера лісового господарства секретарю ОСОБА_1 з 08 липня 2015 року встановлено доплату у розмірі 1 168 грн (0,7 вакантного                                    0,5 посадового окладу провідного інженера лісового господарства) (а.с. 13).
 
Наказом від 29 грудня 2015 року № 264 за суміщення посади провідного інженера лісового господарства секретарю ОСОБА_1 з 01 січня 2016 року встановлено доплату у розмірі 1 323 грн (0,7 вакантного                                  0,5 посадового окладу провідного інженера лісового господарства) (а.с. 14).
 
30 вересня 2016 року головним лісничим ДП «Жовтневе лісове господарство» на ім`я директора підприємства подано рапорт про зняття доплати з секретаря ОСОБА_1. у зв`язку з припиненням (невиконанням) нею з 01 жовтня 2016 року тимчасових обов`язків 0,5 посади інженера лісового господарства в частині виконання камеральних робіт по відведенню і таксації лісосік.
 
Наказом від 30 вересня 2016 року № 248 на підставі рапорту головного лісничого ОСОБА_4 з 01 жовтня 2016 року секретарю ОСОБА_1. знято доплату за суміщення посади провідного інженера лісового господарства у зв`язку з тим, що вона більше не виконує обов`язків провідного інженера лісового господарства (а.с. 35).
 
Відповідно до розділу 2 посадової інструкції інженера лісового господарства, затвердженої директором ДП «Жовтневе лісове господарство» 22 квітня 2015 року виконання камеральних робіт по відведенню і таксації лісосік відносилось до обов`язків ОСОБА_1 
 
31 жовтня 2016 року ОСОБА_1 на ім`я директора ДП «Жовтневе лісове господарство» подано заяву про звільнення із займаної посади                            31 жовтня 2016 року за власним бажанням на підставі частини третьої                  статті 38 КЗпП України (а.с. 37).
 
31 жовтня 2016 року директором ДП «Жовтневого лісового господарства»                 на ім`я ОСОБА_1 за № 846, № 847/10-07 були направлені повідомлення з проханням надати письмові пояснення та зазначити в чому полягає невиконання роботодавцем законодавства про працю, умов колективного чи трудового договору. Також запропоновано уточнити підстави звільнення та попереджено про звільнення з підстав, передбачених частиною першою статті 38 КЗпП України у разі ненадання конкретних доказів порушень з боку роботодавця (а.с., 38, 40).
 
На вказану пропозицію 31 жовтня 2016 року ОСОБА_1 повідомила, що положення частини третьої статті 38 КЗпП України не зобов?язують її надавати пояснення, які від неї вимагає роботодавець. (а.с 39)
 
Наказом від 31 жовтня 2016 року № 204-к ОСОБА_1 звільнено                              з посади секретаря ДП «Жовтневе лісове господарство» з 14 листопада                       2016 року на підставі частини першої статті 38 КЗпП України та зазначено про відсутність підстав для звільнення на підставі частини третьої статті 38 КЗпП України, згідно з її заявою (а.с. 74).
 
2.    Мотивувальна частина 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга  ОСОБА_1 підлягає частковому задоволенню.

 
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права 
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
 
Зазначеним вимогам закону судове рішення апеляційного суду не відповідає.
 
КЗпП України передбачено такі форми організації праці як сумісництво та суміщення професій (посад), а також врегульовано порядок оплати такої праці (статті 102-1, 105 КЗпП України).
 
Сумісництво - це виконання працівником, крім своєї основної, іншої регулярної оплачуваної роботи на умовах трудового договору у вільний від основної роботи час на тому ж або іншому підприємстві.
 
Згідно з положеннями частини першої статті 105 КЗпП України суміщення - це виконання працівником роботи на тому ж підприємстві, в установі, організації поряд зі своєю основною роботою, обумовленою трудовим договором, додаткової роботи за іншою професією (посадою) або обов`язків тимчасово відсутнього працівника без звільнення від своєї основної роботи, за що провадиться відповідна доплата до заробітної плати.
При роботі за суміщенням професій (посад) окремий трудовий договір не укладається, лише видається наказ про допущення працівника до роботи за суміщенням, запис до трудової книжки не вноситься.
 
Відповідно до частини третьої  статті 38 КЗпП України працівник має право у визначений ним строк розірвати трудовий договір за власним бажанням, якщо власник або уповноважений ним орган не виконує законодавство про працю, умови колективного чи трудового договору.
 
За змістом статті 38 КЗпП України працівник має право з власної ініціативи в будь-який час розірвати укладений з ним на невизначений строк трудовий договір. При цьому строк розірвання трудового договору і його правові підстави залежать від причин, які спонукають працівника до його розірвання і які працівник визначає самостійно. У разі, якщо вказані працівником причини звільнення порушення працедавцем трудового законодавства (частина третя статті 38 КЗпП України), не підтверджуються, або працедавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на частину першу                           статті 38 КЗпП України.
 
Для визначення правової підстави розірвання трудового договору за частиною третьою статті 38 КЗпП України значення має сам лише факт порушення роботодавцем законодавства про працю, що спонукало працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи, а не поважність чи неповажність причини такого порушення та його істотність.
 
Зазначена правова позиція висловлена у постанові Верховного Суду України від 22 травня 2013 року № 6-34цс13.
 
Судами було встановлено відсутність передбачених трудовим законодавством підстав для звільнення працівника за частиною третьою статті 38 КЗпП України, оскільки встановлення доплати за суміщення професій ОСОБА_1. є правом, а не обов`язком керівництва підприємства, яке не потребує згоди робітника, скасування такої доплати не можна вважати порушенням істотних умов праці робітника, оскільки згідно з частиною першою статті 105 КЗпП України ця робота носить тимчасовий характер. Посилання ОСОБА_1 на порушення її трудових прав у зв?язку із зменшенням посадового окладу секретаря на початку 2015 року     не може розглядатись як підстава звільнення її за частиною третьою                        статті 38 КЗпП України, оскільки нею пропущено строк для звернення до суду, передбачений статтею 233 КЗпП України. Доводи ОСОБА_1 про те, що її незаконно позбавлено премії за вересень та жовтень 2016 року безпідставні, оскільки відповідно до положень колективного договору ДП «Жовтневе лісове господарство» виплата премії є правом, а не обов`язком підприємства.
 
Не встановивши порушень роботодавцем законодавства про працю, суди дійшли висновку про відсутність підстав для звільнення позивача за частиною третьою статті 38 КЗпП України.
 
Доводи касаційної скарги про те, що відповідач не повідомив позивача про зміну істотних умов праці - зняття посадових обов`язків провідного інженера лісового господарства, які вона виконувала за суміщенням, Верховний Суд не бере до уваги, оскільки зміна істотних умов праці відповідно до частини третьої статті 32 КЗпП України має місце лише у зв`язку із змінами в організації виробництва і праці, а обставина, на яку посилається                  ОСОБА_1 і яка носила тимчасовий характер, такою зміною не є.
 
Разом з тим суди не врахували, що у разі, якщо вказані працівником причини звільнення - порушення працедавцем трудового законодавства (частина третя статті 38 КЗпП України), не підтверджуються, або роботодавцем не визнаються, останній не вправі самостійно змінювати правову підставу розірвання трудового договору на частину першу статті 38 КЗпП України. Для визначення правової підстави розірвання трудового договору значення мають причини, що спонукали працівника до розірвання трудового договору з власної ініціативи.
 
Ураховуючи викладене, колегія суддів вважає, що відповідач не був вправі змінювати підставу розірвання трудового договору на частину першу                      статті 38 КЗпП України за відсутності відповідного волевиявлення позивача. 
 
Відповідно до вимог частини третьої статті 235 КЗпП України у разі визнання формулювання причини звільнення неправильним або таким, що не відповідає чинному законодавству, у випадках, коли це не тягне за собою поновлення працівника на роботі, орган, який розглядає трудовий спір, зобов`язаний змінити формулювання і вказати в рішенні причину звільнення у точній відповідності з формулюванням чинного законодавства та з посиланням на відповідну статтю (пункт) закону. Якщо неправильне формулювання причини звільнення в трудовій книжці перешкоджало працевлаштуванню працівника, орган, який розглядає трудовий спір, одночасно приймає рішення про виплату йому середнього заробітку за час вимушеного прогулу в порядку і на умовах, передбачених частиною другою цієї статті.
Звертаючись до суду із позовними вимогами ОСОБА_1 зазначала також про те, що відповідачем порушувалися положення трудового законодавства і в частині несвоєчасного вручення копії наказу про звільнення та видачі трудової книжки. 31 жовтня 2016 року позивач звернулась до роботодавця із заявою про розірвання з 31 жовтня 2016 року трудового договору за власним бажанням на підставі частини третьої                  статті 38 КЗпП України. Проте у визначений нею строк відповідач не видав відповідного наказу про звільнення, не видав трудову книжку та не здійснив розрахунок (а.с. 69-75). Замість цього, відповідач направляв листи на її адресу та вимагав надання пояснень про причини її звільнення. У порушення статей 212-214, 315 ЦПК України 2004 року апеляційний суд зазначені обставини у повній мірі не перевірив та не надав їм належної оцінки.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 411 ЦПК України підставою для скасування судового рішення та направлення справи на новий розгляд є також порушення норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, якщо суд не дослідив зібрані у справі докази; або суд необґрунтовано відхилив клопотання про витребування, дослідження або огляд доказів, або інше клопотання (заяву) учасника справи щодо встановлення обставин, які мають значення для правильного вирішення справи.
 
Оскільки суд касаційної інстанції позбавлений процесуальної можливості встановлювати нові обставини, які не були встановлені судами попередніх інстанцій, збирати нові докази та давати їм оцінку, та зважаючи на те, що обставини у справі в частині вирішення позовних вимог ОСОБА_1 про визнання незаконнимта скасування наказу ДП «Жовтневе лісове господарство» від 31 жовтня 2016 року № 204-к про звільнення з роботи на підставі частини першої статті 38 КЗпП України, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу встановлені судом не повно, в цій частині оскаржуване судове рішення суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню з направлення в цій частині справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
 
При новому розгляді справи суду необхідно надати оцінку доводам та поданим сторонами доказам в обґрунтування своїх вимог та заперечень, як в цілому, так і кожному доказу окремо, перевірити обґрунтованість заявлених позовних вимог ОСОБА_1 про визнання незаконнимта скасування наказу ДП «Жовтневе лісове господарство» від 31 жовтня 2016 року № 204-к про звільнення з роботи на підставі частини першої статті 38 КЗпП України, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу.
 
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити частково.

Ухвалу апеляційного суду Харківської області від 04 липня 2017 року                               в частині вирішення позовних вимог  ОСОБА_1 до державного підприємства «Жовтневе лісове господарство» про визнання незаконним та скасування наказу про звільнення, стягнення середнього заробітку за весь час вимушеного прогулу скасувати, справу в цій частині направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
 
В іншій частині рішення Орджонікідзевського районного суду м. Харкова                  від 19 травня 2017 року та ухвалу апеляційного суду Харківської області                   від 04 липня  2017 рокузалишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                     Є. В. Синельников
 
Судді:                                                                                               О. В. Білоконь
 
                                                                                                            О. М. Осіян
 
                                                                                                            Н. Ю. Сакара
 
                                                                                                            В. В. Шипович