Постанова 
Іменем  України      
 
22 травня 2019 року
м. Київ
 
справа № 285/1777/17
 
провадження № 61-39721св18
 
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Білоконь О. В., Гулька Б. І., Синельникова Є. В., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), 
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - товариство з обмеженою відповідальністю «Авто Просто»,
 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційні скарги  ОСОБА_1 на рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 25 квітня 2018 року у складі судді Савицької Л. Й. та постанову Апеляційного суду Житомирської області 
від 13 червня 2018 рокуу складі колегії суддів: Миніч Т. І., 
Трояновської Г. С., Павицької Т. М.,
 
ВСТАНОВИВ: 
 
1.    Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
У травні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до товариства 
з обмеженою відповідальністю «Авто Просто» (далі - ТОВ «Авто Просто») про визнання пунктів додатку до угоди недійсними та встановлення права здійснювати оплату за автомобіль у межах його вартості на момент отримання.
 
Позовна заява мотивована тим, що 30 квітня 2012 року між ним та 
ТОВ «Авто Просто» було укладено угоду, предметом якої було надання учаснику фінансових послуг з адміністрування фінансових активів для придбання автомобіля марки ЗАЗ FORZA вартістю 82 620,00 грн за рахунок об`єднаних періодичних платежів. 
Вважав, що ця угода була укладена під впливом обману та із використанням з боку відповідача нечесної підприємницької діяльності. Окрім того, укладення угоди грубо порушує його права як споживача послуг, умови якої є несправедливими, оскільки всупереч принципу добросовісності цивільних відносин створюють істотний дисбаланс договірних прав та обов`язків на шкоду споживача. 
Зазначав, що пункти 2.1 та 2.2 статті 2 ІІ Розділу додатку № 2 угоди не відповідають вимогам стаття 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів», а тому є недійсними.
Ураховуючи викладене та уточнені позовні вимоги, ОСОБА_1 просив суд визнати недійсними пункти 2.1 та 2.2 стаття 2 ІІ Розділу додатку № 2 до угоди № 378808 від 30 квітня 2012 року, та встановити право здійснювати оплату за автомобіль у межах його вартості на момент отримання 
17 вересня 2012 року у сумі 88 806,00 грн.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 25 квітня 2018 року у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовлено.
 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що умови укладеного сторонами договору щодо встановлення поточної ціни до розрахунку щомісячних внесків не порушують принцип добросовісності, оскільки ціна автомобіля може як збільшуватись, так і зменшуватись та безпосередньо залежить від економічної ситуації в державі та курсу долара США до гривні, а відповідно формування вартості автомобіля перебуває поза межами контролю сторін. Також позивачем не доведено наявність всіх ознак, які свідчать про несправедливість умов оспореного договору, а саме не доведено, що умовами договору порушується принцип добросовісності, вони призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін і завдають шкоди споживачеві, тому суд вважав, що відсутні підстави 
для задоволення позовних вимог ОСОБА_1 
 
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Апеляційного суду від 13 червня 2018 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 25 квітня 2018 року залишено без змін.
Постанова апеляційного суду мотивована тим, що висновок суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог 
ОСОБА_1 є обґрунтованим, оскільки умови спірного договору не суперечать вимогам, передбаченим статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів».
Короткий зміст вимог касаційної скарг
 
У касаційній скарзі, поданій у липні 2018 року до Верховного Суду,              ОСОБА_1 , посилаючись на неправильне застосування судами норм матеріального права й порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення і передати справу для продовження розгляду до суду апеляційної інстанції.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 20 липня 2018 року відкрито касаційне провадження 
в указаній справі і витребувано цивільну справу № 285/1777/17
Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області.
 
Згідно зі статтею 388 ЦПК України судом касаційної інстанції у цивільних справах є Верховний Суд.
 
У жовтні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.
 
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 15 травня 2019 року вказану справу призначено до розгляду.
 
Аргументи учасників справи
 
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу 
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 мотивована тим, що на момент вчинення спірної угоди ТОВ «Авто Просто» не роз`яснив йому, що він не продає

автомобілі, а надає послуги з адміністрування системи придбання автомобілів у групах. Вважає, що відповідачем не повно викладено інформацію стосовно надання своїх послуг, що є порушенням частини першої статті 15 Закону України «Про захист прав споживачів».
При укладанні спірної угоди, відповідач допустивши нечесну підприємницьку практику, не надав йому необхідну, доступну та достовірну інформацію про предмет угоди та строки її виконання, в угоді використовуються неконкретизовані поняття (підміна понять) внаслідок чого його було введено в оману щодо поняття товару, умов отримання, строків отримання бажаного автомобіля, чим, як він вважає, порушено вимоги Закону України «Про захист прав споживачів».
Відзив на касаційну скаргу 
26 вересня 2018 року до Верховного Суду ТОВ «Авто Просто» було подано відзив на касаційну скаргу, у якому воно зазначало, що касаційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню, а оскаржувані судові рішення є законними та обґрунтованими.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
30 квітня 2012 року між ТОВ «Авто Просто» та ОСОБА_1 укладено угоду № 378808, предметом якої є надання учаснику фінансових послуг системи «АвтоТак», спрямованих на придбання автомобіля, шляхом підписання сторонами угоди, додатку № 1 та додатку № 2, які є невід`ємними частинами угоди (а.с. 36).
27 липня 2012 року між сторонами: ТОВ «Авто Просто» та ОСОБА_1 було підписано додаток № 3 до угоди, за яким на виконання вимог угоди 
№ 378808 від 30 квітня 2012 року вони визначили, що загальна сума грошових зобов`язань учасника, станом на день підписання додатку за угодою, становить 134 823,00 грн. Також на день підписання цього додатку учасник ( ОСОБА_1 ) сплатив 42 441,51 грн. Розмір загальної заборгованості учасника, станом на день підписання цього додатку складав 92 382,37 грн. Строк дії договору був встановлений до 30 квітня 2022 року.
17 серпня 2012 року ПАТ «Житомир-Авто», в особі генерального директора Деркач О. В . (продавець) та ТОВ «Авто Просто» (платник), в особі 
Фещука С. В., та ОСОБА_1 (отримувач) уклали договір № 214135-Y01428 про придбання автомобіля ЗАЗ-Forza Comfort, за яким платник вніс на рахунок продавця 88 806,00 грн, а покупець отримав автомобіль.
05 серпня 2012 року з метою забезпечення виконання умов угоди між сторонами по справі було укладено договір застави вказаного вище автомобіля.
Статтею 1 вказаної угоди передбачено, що предметом угоди є надання учаснику програми адміністративних послуг системи «АвтоТак», спрямованих на придбання автомобіля.
Відповідно до статті 2 угоди «Авто Просто» є товариством, що надає послуги, предметом яких є придбання автомобілів учасниками через систему придбання у групах.
Згідно умов статті 5 угоди сторони домовились, що позивач зобов`язався виконувати зобов`язання, передбачені угодою, в порядку та строки, визначені в ній, зокрема: щомісячно сплачувати повні внески та сплачувати внески зі страхування автомобіля після його отримання.
Розмір складових повного внеску зазначено в додатку № 1 до угоди, зокрема: чистий внесок складає 0,8333 % від ціни автомобіля, внесок 
в оплату послуг 0,5 % від ціни автомобіля, страховий платіж 0,065 % від ціни автомобіля.
Учасник зобов`язаний сплатити таку кількість внесків, яка є достатньою для сплати повної ціни автомобіля 100% його вартості, та плату за послуги відповідно до умов підписаної угоди, а саме, за вказаною Угодою необхідно сплатити 120 внесків.
Розмір кожного окремого щомісячного внеску та загальна сума до сплати вказується в рахунку, який «Авто Просто» щомісяця надсилає учаснику за адресою вказаною в угоді.
Всі внески сплачуються учасником Системи на користь «Авто Просто» як адміністратора системи «АвтоТак».
Загальна кількість внесків названа в угоді як «Графік внесків».
Пунктом 2.1 статті 2 ІІ Розділу додатку № 2 до угоди № 378808 передбачено, що поточна ціна автомобіля є критерієм для розрахунку розміру складових повних внесків та інших платежів, передбачених угодою, протягом всього строку існування групи, та повідомляється «Авто Просто» постачальником.
Згідно з пунктом 2.2 статті 2 ІІ Розділу додатку № 2 до угоди поточна ціна автомобіля, зазначена в додатку № 1 до угоди, - це остання поточна ціна 

автомобіля, повідомлена «Авто Просто» постачальником на день укладення договору.
Передбачені угодою умови дозволяють учаснику сплачувати ціну автомобіля невеликими щомісячними внесками, які названі в угоді «чисті внески» або «внесок в оплату товару».
Відповідно до розділу 1 Визначення термінів додатку № 2 до угоди «Цілий Чистий внесок - це частина щомісячного повного внеску, який використовується для оплати автомобіля. Половинний чистий внесок - це половина Цілого чистого внеску».
Згідно з пунктом 2.6 статті 2 додатку № 2 до угоди чисті внески, сплачені учасником у встановлені строки та відповідно до поточної ціни автомобіля, дійсної на момент сплати, зараховуються як відсоток від вартості автомобіля, що у свою чергу є оплатою за товар - автомобіль.
Відповідно до розрахунку платежів за угодою № 378808 та квитанції № 30 вбачається, що останній платіж позивачем було здійснено 28 квітня 
2017 року в сумі 1 500,00 грн (а.с. 106, 115-117).
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
 
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга ОСОБА_1 не підлягає задоволенню.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими.
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
 
Частиною першою статті 402 ЦПК України встановлено, що у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
У частині третій статті 3 ЦПК України визначено, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Згідно з частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
 
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог 
і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Відповідно до статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Статтею 627 ЦК України визначено свободу договору, а саме: відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, розумності та справедливості.
Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (частина перша статті 628 ЦК України).
Згідно з частиною першою статті 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Відповідно до статті 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочини, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його 

внутрішній волі.
Статтею 204 ЦК України передбачено, що правочин вважається правомірним не лише тоді, коли не визнаний судом недійсним, але й у тому випадку, коли його недійсність прямо не встановлена законом.
Згідно з частиною першою статті 215 ЦК України підставою недійсності правочину є недодержання в момент вчинення правочину стороною (сторонами) вимог, які встановлені в частинах один - три, п`ять, шість 
статті 203 ЦК України.
Відповідно до статті 15 Закону України «Про захист прав споживачів» споживач має право на одержання необхідної, доступної, достовірної та своєчасної інформації про продукцію, що забезпечує можливість її свідомого і компетентного вибору. Інформація повинна бути надана споживачеві до придбання ним товару чи замовлення роботи (послуги).
Частиною третьою статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що несправедливими є умови договору про визначення ціни товару на момент його поставки споживачеві або надання продавцю (виконавцю, виробнику) можливості збільшувати ціну без надання споживачеві права розірвати договір у разі збільшення ціни порівняно з тією, що була погоджена на момент укладення договору.
Відповідно до положень, закріплених у частині першій, пункту 7 частині третій, частині шостій статті 19 Закону України «Про захист прав споживачів», забороняється здійснення нечесної підприємницької практики. Нечесна підприємницька практика включає в себе будь-яку діяльність (дії або бездіяльність), що вводить споживача в оману або є агресивною.
Ураховуючи викладене, суди першої та апеляційної інстанцій дійшли правильного висновку про відсутність передбачених статтею 18 Закону України «Про захист прав споживачів» підстав для визнання умов договору щодо поточної ціни автомобіля та щомісячних внесків несправедливими, оскільки в угоді чітко передбачено, що споживач оплачує кожного місяця частину ціни автомобіля, тому вважали, що позовні вимоги необґрунтовані. Крім того, сплачені чисті внески перерахунку (у зв`язку зі зміною ціни автомобіля) не підлягають. Після одержання автомобіля та реєстрації його на своє ім`я споживач зобов`язаний і надалі сплачувати кошти за автомобіль до повної його оплати - 100 % від ціни автомобіля.
Отже, угодою передбачена щомісячна сплата внесків за (товар) автомобіль, який передається споживачеві у рамках укладеної угоди, а не за можливість одержання права на купівлю товару.
Згідно зі статтею 7 угоди остання набирає чинності з моменту її підписання обома сторонами й діє до моменту виконання обома сторонами всіх зобов`язань передбачених угодою.
Зі змісту угоди вбачається, що позивач поставив свій підпис поряд із текстом наступного змісту: «учасник заявляє, що отримав усі коректно викладені пояснення від представника «Авто Просто», уважно прочитав та зрозумів угоду та всі додатки до неї, що засвідчує своїм підписом».
Суди першої та апеляційної інстанцій відмовляючи у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 посилалися на те, що доказом прийняття позивачем всіх умов договору свідчить таблиця виплат за угодою ТОВ «АвтоТак» та 
ОСОБА_1 , відповідно до якої, позивач протягом 2012-2017 років сплачував внески, передбачені угодою, тому правильним є висновок судів про те, що умови укладеного сторонами договору щодо встановлення поточної ціни до розрахунку щомісячних внесків не порушують принцип добросовісності, оскільки ціна автомобіля може як збільшуватись, так і зменшуватись та безпосередньо залежить від економічної ситуації в державі та курсу долара США до гривні, а відповідно формування вартості автомобіля перебуває поза межами контролю сторін. Крім того, позивачем не доведено наявність всіх ознак, які свідчать про несправедливість умов оспореного договору, а саме не доведено, що умовами договору порушується принцип добросовісності, вони призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін і завдають шкоди споживачеві, тому правильним є висновок судів про відсутність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .
Аналізуючи норму статті 18 Закону України «Про захист прав споживачів» можна дійти висновку, що для класифікації умов договору несправедливими необхідна наявність одночасно таких ознак: по-перше, умови договору порушують принцип добросовісності, по друге, умови договору призводять до істотного дисбалансу договірних прав та обов`язків сторін; по-третє, умови договору завдають шкоди споживачеві.
Ураховуючи викладене, судами попередніх інстанцій було правильно встановлено, що в діяльності ТОВ «Авто Просто» не вбачається порушень статей 18, 19 Закону України «Про захист прав споживачів».
Зазначена правова позиція висловлена Верховним Судом України у постанові № 6-40цс13 від 11 вересня 2013 року.
Розглядаючи спір, який виник між сторонами у справі, суди правильно визначились з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідили наявні у справі докази і дали їм належну оцінку, правильно встановили обставини справи, внаслідок чого ухвалили законні й обґрунтовані рішення, які відповідають вимогам матеріального та процесуального права.
Таким чином, доводи касаційної скарги про порушення судами норм матеріального та процесуального права є необґрунтованими.
Доводи касаційної скарги про незаконність та необґрунтованість оскаржуваних судових рішень судів першої та апеляційної інстанцій, неповне з`ясування судами обставин, що мають значення для правильного вирішення справи, порушення норм матеріального та процесуального права при їх ухваленні не знайшли свого підтвердження і спростовуються належними та допустимими доказами у справі.
 
Інші доводи касаційної скарги висновків судів не спростовують, на законність судових рішень не впливають, а направлені на переоцінку доказів, що знаходиться поза межами повноважень суду касаційної інстанції.
 
При вирішенні вказаної справи судом правильно визначено характер правовідносин між сторонами, вірно застосовано закон, що їх регулює.
Відповідно до статті 410 ЦПК України суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Таким чином, перевіривши доводи касаційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про залишення без задоволення касаційної скарги та оскаржувані судові рішення без змін, оскільки судові рішення є законними та обґрунтованими.
Керуючись статтями 409, 410, 415, 416, 419 ЦПК України, Верховний Суд                  у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Рішення Новоград-Волинського міськрайонного суду Житомирської області від 25 квітня 2018 року та постанову Апеляційного суду Житомирської області від 13 червня 2018 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий                                                                                    Д. Д. Луспеник

Судді:                                                                                               О. В. Білоконь

                                                                                                            Б. І. Гулько

                                                                                                            Є. В. Синельников

С. Ф. Хопта