Постанова
Іменем  України 
 
25 липня 2019 року
м. Київ
 
справа № 752/8527/16-ц
провадження № 61-26428св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного  суду :   Коротенка  Є.  В.  (судді - доповідача),  Бурлакова  С.  Ю., 
Зайцева А. Ю.,                     
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 , 
відповідач - Публічне акціонерне товариство «Укрсоцбанк»,
розглянув у попередньому судовому засіданні у порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 06 липня 2017 року у складі колегії суддів: Прокопчук Н. О., Саліхова В. В., Семенюк Т. А.,   
 
ВСТАНОВИВ: 
 
Описова частина
 
Короткий зміст позовних вимог
 
Підпунктом 4 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України у редакції Закону України № 2147-VIII від 03 жовтня 2017 року «Про внесення змін до Господарського процесуального кодексу України, Цивільного процесуального кодексу України, Кодексу адміністративного судочинства України та інших законодавчих актів» передбачено, що касаційні скарги (подання) на судові рішення у цивільних справах, які подані і розгляд яких не закінчено до набрання чинності цією редакцією Кодексу, передаються до Касаційного цивільного суду та розглядаються спочатку за правилами, що діють після набрання чинності цією редакцією Кодексу.
 
У червні 2016 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Публічного акціонерного товариства «Укрсоцбанк» (далі - ПАТ «Укрсоцбанк»)  про внесення змін до умов договору та зобов`язання вчинити дії.
 
Позовна заява мотивована тим, що між сторонам у справі 01 червня                   2006 року укладений договір про надання відновлювальної кредитної лінії, відповідно до умов якого позивачу надано кредит у вигляді відновлювальної кредитної лінії в розмірі 158 000 дол. США, зі сплатою 11 % річних та кінцевим терміном погашення до 31 травня 2016 року. Додатковими угодами до цього договору від 01 червня 2006 року, 14 квітня 2009 року, 18 червня 2010 року були внесені зміни щодо розміру процентної ставки, терміну повернення кредиту та порядку погашення заборгованості.
 
Позивач зазначає, що відповідачем не були дотримані вимоги статті 11 Закону України «Про захист прав споживачів» при укладенні договору та змін до нього, не була надана повна інформація, передбачена зазначеним законом.
 
На підставі вищевикладеного ОСОБА_1 просив внести зміни до кредитного договору від 01 червня 2006 року, а саме: пункт 2.2 договору                      (в редакції додаткової угоди від 18 червня 2010 року) викласти в наступній редакції: «Погашення кредиту здійснюється згідно графіку погашення кредиту (Додаток до Договору) ануїтетними платежами. Під терміном «ануїтетний платіж», розуміється платіж, що включає повний платіж за відсотками, які нараховуються на залишок поточної заборгованості за кредитом, та частину основного боргу, який розраховується таким чином, щоб всі щомісячні ануїтетні платежі при фіксованій процентній ставці були рівними на весь період дії кредитного договору», а також просить зарахувати переплачені кошти по договору від 01 червня 2006 року в рахунок майбутніх платіжних зобов`язань по кредиту та скорегувати графік погашення платежів з урахуванням сплачених коштів новій редакції.
 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
 
Рішенням Голосіївського районного суду міста Києва від 11 квітня 2017 року                    у задоволені позову відмовлено. 
 
Судове рішення суду першої інстанції мотивоване тим, що при укладанні договору сторони погодили усі його умови на власний розсуд та з власної волі, проти зміни умов договору відповідач заперечує, позивач не навів обумовлених статтями 651, 652 ЦК України підстав для внесення змін до умов договору за рішенням суду.
Короткий зміст рішення суду апеляційної інстанції
 
Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 06 липня 2017 року рішення місцевого суд залишено без змін.
 
Ухвала суду апеляційної інстанції мотивована тим, що висновки суду першої інстанції відповідають вимогам закону, обставини справи встановлені повно, а доводи апеляційної скарги не підтверджені належними та допустимими доказами і не спростовують висновків суду першої інстанції. 
 
При цьому суд зазначив, що згідно з частиною другою статті 305 ЦПК в редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій, суд визнав за можливе провести апеляційний розгляд справи за відсутності сторін, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, визнавши неповажними зазначені у клопотанні позивача причини про відкладення розгляду справи у зв`язку із неможливістю явки до суду його представника. 
 
Узагальнені доводи касаційної скарги
 
У липні 2017 року ОСОБА_1 подав до Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ касаційну скаргу, у якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просить скасувати ухвалу апеляційного суду та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції. 
 
Касаційна скарга мотивована тим, що суд апеляційної інстанції неправомірно та без будь-яких обґрунтувань не прийняв до уваги надані докази  щодо наявності поважних причин неявки позивача та його представника у судове засідання, розглянувши справу за їх відсутності. 
 
Доводи інших учасників справи
 
Відповідач ПАТ «Укрсоцбанк» надав відзив на касаційну скаргу, в якому просить касаційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 06 липня 2017 року  залишити без задоволення.
 
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
 
Ухвалою Вищого спеціалізованого суду України з розгляду цивільних і кримінальних справ від 18 вересня 2017 року відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою в указаній справі та витребувано матеріали цивільної справи. 
 
Статтею 388 ЦПК України передбачено, що судом касаційної інстанції                     у цивільних справах є Верховний Суд.
 
10 червня 2019 року вказана справа передана на розгляд до Верховного Суду.
 
Фактичні обставини справи, встановлені судом
 
Судами установлено, що 01 червня 2006 року між АКБ «Укрсоцбанк» (правонаступником якого є ПАТ «Укрсоцбанк») та ОСОБА_1  укладено договір про надання відновлювальної кредитної лінії, відповідно до умов якого банк зобов`язався надавати позичальнику грошові кошти у тимчасове користування на умовах забезпеченості, повернення, строковості, платності та цільового характеру використання.
 
Сторони погодили, що надання кредиту буде здійснюватись окремими частинами, в межах максимального ліміту, який на дату укладення договору встановлено в розмірі 158 000 дол. США, зі сплатою процентів за користування кредитом в розмірі 11% річних, а також комісій, в розміру та порядку визначених цим договором.
 
Кінцевий термін повного повернення кредитних коштів - 31 травня                    2016 року  з можливістю дострокового погашення у випадках, передбачених договором. Сторони також погодили графік погашення заборгованості.
 
01 червня 2006 року, 14 квітня 2009 року, 18 червня 2010 року вносились зміни до договору про надання відновлювальної кредитної лінії шляхом укладення додаткових угод, відповідно до яких змінювався порядок погашення кредитної заборгованості, розмір процентної ставки та терміни повного погашення заборгованості.  
 
Мотивувальна частина
 
Позиція Верховного Суду
 
Згідно із положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
 
Касаційна скарга не підлягає задоволенню.
 
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
 
Відповідно до вимог частин першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції. 
 
При цьому згідно з частиною третьою статті 400 ЦПК України суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. 
 
Згідно з частиною першою статті 402 ЦПК України у суді касаційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 400 цього Кодексу.
 
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
 
Відповідно статті 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами. 
 
Згідно з частинами першою та другою статті 651 ЦК України зміна або розірвання договору допускається лише за згодою сторін, якщо інше не встановлено договором або законом.
 
Договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
 
Істотним є таке порушення стороною договору, коли внаслідок завданої цим шкоди друга сторона значною мірою позбавляється того, на що вона розраховувала при укладенні договору.
 
Відповідно до частини другої статті 652 ЦК України, якщо сторони не досягли згоди щодо приведення договору у відповідність з обставинами, які істотно змінились, або щодо його розірвання, договір може бути розірваний, а з підстав, встановлених частиною четвертою цієї статті, - змінений за рішенням суду на вимогу заінтересованої сторони за наявності одночасно таких умов: в момент укладення договору сторони виходили з того, що така зміна обставин не настане; зміна обставин зумовлена причинами, які заінтересована сторона не могла усунути після їх виникнення при всій турботливості та обачності, які від неї вимагалися; виконання договору порушило б співвідношення майнових інтересів сторін і позбавило б заінтересовану сторону того, на що вона розраховувала при укладенні договору; із суті договору або звичаїв ділового обороту не випливає, що ризик зміни обставин несе заінтересована сторона.
 
Аналіз вищевказаних положень закону свідчить про те, що для зміни умов договору у разі істотної зміни обставин необхідна наявність усіх умов встановлених частиною другою статті 652 ЦК України.
 
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком судів про те, що позивачем відповідними доказами не підтверджено існування усіх чотирьох умов, необхідних для зміни умов спірного договору. 
 
Отже, відмовляючи у задоволенні позову, суд першої інстанції, з рішенням якого погодився апеляційний суд, дійшов обґрунтованого висновку про те, що звертаючись до банку із заявою про видачу кредиту в іноземній валюті, позивач усвідомлював можливі валютні ризики. 
 
Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється у валюті кредиту,  що передбачено, зокрема, пунктом 2.4 кредитного договору. ОСОБА_1 не був позбавлений можливості звернутися до банківської установи за кредитом в національній валюті, з іншими умовами щодо його оплати, а про свою неспроможність виконувати зобов`язання за договором, якщо така мала місце на час отримання кредиту, повинен був повідомити кредитора. Доказів про будь-які застереження позичальника щодо умов договору, про претензії до банку у зв`язку з його укладанням, отриманням кредиту та/або повідомлення про несправедливість умов договору позивачем суду не надано.
 
Щодо посилання позивача в касаційній скарзі на те, що суд апеляційної інстанції неправомірно та без будь-яких обґрунтувань не прийняв до уваги надані докази  щодо наявності поважних причин неявки позивача та його представника у судове засідання, Верховний Суд зазначає наступне.
За правилами частини першої статті 305 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій) апеляційний суд відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання особи, яка бере участь у справі, щодо якої немає відомостей про вручення їй судової повістки, або за її клопотанням, коли повідомлені нею причини неявки буде визнано судом поважними. 
 
Встановлено, що Ухвалою Апеляційного суду міста Києва від 07 червня 2017 року  відкрито  апеляційне  провадження  за   апеляційною   скаргою ОСОБА_2 від імені та в інтересах ОСОБА_1 на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 11 квітня 2017 року.
 
Суд апеляційної інстанції призначив судове засідання у справі на  06 липня 2017 року.
 
Всі особи, які приймають участь у справі, були належним чином повідомлені судом про час та місце вказаного судового засідання.
 
05 липня 2017 року до апеляційного суду надійшла заява ОСОБА_1 , в якій він повідомляє суд про те, що в судове засідання його представник ОСОБА_2 не має фізичної можливості з`явитися, оскільки на даний час перебуває на лікарняному в зв`язку з травматичним ушкодженням кінцівки, на підтвердження чого додав копію довідки медичного закладу. Просив відкласти розгляд справи на інший день після 25 липня 2017 року.
 
Апеляційний суд, розглянувши вказане клопотання, дійшов до правильного висновку, що відсутні підстави для відкладення розгляду справи з причин неявки вказаних осіб, які беруть участь у справі.
 
Так, відповідно до частини другої статті 305 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій) неявка сторін або інших осіб, які беруть участь у справі, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розглядові справи в апеляційному суді.
 
Встановлено, що на підтвердження обставин, викладених у клопотанні, позивач додав до заяви копію довідки медичного закладу, посвідчену своїм представником. Однак, оригіналу вказаного документу апеляційному суду надано не було, як не було його долучено і до касаційної скарги.
 
Представник ОСОБА_2 , на поважність причин відсутності якого посилався ОСОБА_1 , представляв інтереси останнього у суді на підставі нотаріально посвідченої довіреності, виданої позивачем 05 квітня 2017 року. Разом   із тим,   із  змісту  вказаної  довіреності  вбачається,  що  крім ОСОБА_2 ОСОБА_1 має й іншого представника з аналогічними повноваженнями - ОСОБА_3 . Однак, причини неявки останнього до судового засідання апеляційного суду 06 липня 2017 року позивач не повідомив.
 
При цьому необхідно приймати до уваги, що статтями 201-202 ЦПК України (у редакції, чинній на час розгляду справи судами попередніх інстанцій) можливість зупинення провадження у справі з підстав захворювання представника сторони не передбачене. 
 
Також встановлено, що до судового засідання апеляційного суду 06 липня 2017 року не з`явився і сам ОСОБА_1 , однак поважних причин особисто своєї неявки він суду не повідомив.
 
Всі доводи щодо незаконності і необґрунтованості рішення суду першої інстанції, міркування відносно нових обставин, що підлягають встановленню, доказів, які підлягають дослідженню та оцінці були викладені представником позивача в апеляційній скарзі, апеляційний суд їх дослідив та дав відповідну оцінку.
 
При таких обставинах ОСОБА_1 не був позбавлений права на справедливий судовий розгляд, доведення його позиції та обґрунтованості його тверджень. 
 
Отже, під час вирішення питання про можливість розгляду справи за відсутності позивача та його представника апеляційний суд дійшов обґрунтованого висновку про відсутність поважних причин неявки позивача і його представника (з урахуванням можливості представлення інтересів сторони ОСОБА_3 ) та про відсутність підстав для відкладення розгляду справи.
 
Касаційна скарга не містить будь-яких інших доводів на спростування висновків суду апеляційної інстанції, які є обґрунтованими та узгоджуються із матеріалами справи, при встановленні зазначених фактів судом не було порушено норм процесуального законодавства та правильно застосовано норми матеріального права.
 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суді, та відмінності, які існують у держава-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо надання обґрунтування , що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки з огляду на конкретні обставини справи (Проніна проти України, № 63566/00 § 23, ЄСПЛ від 18 липня 2006 року. Оскаржувані судові рішення відповідають критерію обґрунтованості судового рішення.
 
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне касаційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу апеляційного судубез змін.
 
Щодо судових витрат
 
Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України суд касаційної інстанції повинен вирішити питання про розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
 
Оскільки у задоволенні касаційної скарги відмовлено, підстав для нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої та апеляційної інстанцій, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції, немає.
 
Керуючись статтями 400, 401, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного цивільного суду
 
ПОСТАНОВИВ:
 
Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
 
Ухвалу Апеляційного суду міста Києва від 06 липня 2017 року залишити без змін.
 
Постанова суду касаційної інстанції є остаточною і оскарженню не підлягає.
 
Судді:                                                                                                            Є. В. Коротенко
 
С. Ю. Бурлаков 
 
А. Ю. Зайцев