Постанова                                            
Іменем  України                                            
29 травня 2019 року
м. Київ
справа № 367/791/17
провадження № 61-40110св18
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Синельникова Є. В.,
суддів: Осіяна О. М., Сакари Н. Ю., Хопти С. Ф. (суддя-доповідач), 
Шиповича В. В.,
 
учасники справи:
позивач - ОСОБА_1 ,
відповідач - ОСОБА_2 ,
третя особа - орган опіки та піклування Бучанської міської ради Київської області, 
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану представником - ОСОБА_3 , на рішення Ірпінського міського суду Київської області у складі судді Карабази Н. Ф. та постанову Апеляційного суду Київської області від 12 червня 2018 року у складі колегії суддів: Яворського М. А., Кашперської Т. Ц., Фінагеєва В. О.,
ВСТАНОВИВ:
1.        Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У лютому 2017 року ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до 
ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування Бучанської міської ради Київської області, про усунення перешкод у спілкуванні з онукою та її вихованні, визначення способу участі у вихованні онуки та спілкуванні з нею. 
Позовна заява мотивована тим,щовона є матір`ю ОСОБА_2 , у неї є онука ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з якою вона має бажання бачитись, спілкуватися, брати участь у її утриманні та вихованні.
Однак, на ґрунті неприязних відносин, які виникли з дочкою ОСОБА_2 стосовно її нового співмешканця, побачення з онукою були категорично заборонені. Онуку їй не дають для побачень, вона не має об`єктивної можливості з нею спілкуватись, виховувати.
На неодноразові прохання до дочки надати онуку для спілкування та виховання надаються емоційні відмови. Онука є дуже для неї дорогою людиною. З самого дитинства вона її виховувала, піклувалася за нею, дбала про стан її здоров`я. Вона є довгоочікуваною онукою та відчуває до неї найтепліші почуття бабусі.
Вказувала, що у неї дома є належні умови для її проживання, розвитку, навчання, світопізнання та відпочинку.
Всі намагання мирним шляхом врегулювати цей спір не призвели до результату, оскільки, ОСОБА_2 перешкоджає та штучно створює такі обставини, через які вона не може зустрічатися з онукою. ОСОБА_2 остерігається того, що вона буде негативно впливати на онуку, негативно характеризувати її співмешканця, який проживає разом з нею.
Однак, жодного негативного впливу на онуку вона ніколи не здійснювала і здійснювати не буде. Особисті відносини ОСОБА_2 з її співмешканцем залишаються її особистою справою і не стосуються відносин баби із онукою, можливості бачитись, спілкуватися, брати участь у її вихованні.
Посилаючись на викладене, та з урахуванням уточнених позовних вимог ОСОБА_2 просила суд зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди у її спілкуванні з онукою ОСОБА_4 шляхом визначення способів її участі у спілкуванні та вихованні дитини.
Встановити дні, по яких вона буде забирати онуку до себе додому -                          у м. Коростень, а саме: з 16:00 год. п`ятниці до 18:00 год. неділі (з суботою та неділею включно) першого та третього тижня місяця з правом залишення дитини на ніч. Організацію передачі дитини від матері до баби визначити в наступному порядку: о 16:00 год. п`ятниці першого та третього тижня місяця забирає дитину у матері за місцем проживання дитини у м. Києві баба, а                   о 18:00 год. неділі першого та третього тижня місяця - забирає дитину у баби у м. Коростені за місцем проживання баби мати - ОСОБА_2 
Встановити період відпочинку її з онукою у м. Коростені протягом днів шкільних канікул, визначених графіком канікул, затвердженим відповідним наказом навчального закладу (може бути різним), а саме: літні канікули - перший місяць канікул з правом залишення дитини у неї; зимові, весняні та осінні дні канікул - перша половина канікул з правом залишення дитини у неї. У разі, якщо дні канікул навпіл розділити неможливо, встановити, що у неї кількість днів перебування (відпочинку з онукою) - на один день більше.
Організацію дитини від матері до неї на дні канікул визначити наступним чином: в перший день канікул о 16:00 год. забирає дитину у матері за місцем проживання дитини у м. Києві баба, а о 18:00 год. останнього дня перебування дитини у баби забирає дитину у м. Коростені за місцем її проживання ОСОБА_2 
Періодичні побачення її з онукою у м. Києві - середа другого та четвертого тижня місяця з 14 год. до 19 год. Організацію побачень визначити в наступному порядку: дитину у матері забирає вона, а від неї - мати. Обов`язок щодо повідомлення її про дати початку та закінчення шкільних канікул покласти на ОСОБА_2 
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Ірпінського міського суду Київської області від 28 листопада 
2017 року позовні вимоги ОСОБА_1 задоволено частково. Зобов`язано ОСОБА_2 усунути перешкоди у спілкуванні баби ОСОБА_1 з онукою ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , шляхом визначення таких способів її участі спілкуванні та вихованні дитини: встановивши дні, по яким ОСОБА_1 буде забирати онуку ОСОБА_4 до себе додому у 
м. Коростень, а саме: з 16 год. п`ятниці до 18:00 год. неділі (з суботою та неділею включно) першого та третього тижня місяця з правом залишення дитини на ніч.
Організацію передачі дитини ОСОБА_4 від матері ОСОБА_2 до баби ОСОБА_1 визначено в наступному порядку: о 16:00 год. п`ятниці першого та третього тижня місяця баба ОСОБА_1 забирає дитину ОСОБА_4 у матері ОСОБА_2 за місцем проживання дитини ОСОБА_4 у м. Києві та о 18:00 год. неділі першого та третього тижня місяця повертає дитину ОСОБА_4 матері ОСОБА_2 за місцем проживання дитини у м. Києві.
Встановлено період відпочинку баби ОСОБА_1 з онукою ОСОБА_4 у м. Коростень у перший місяць літніх канікул протягом перших двох тижнів.
Організацію передачі дитини від матері до баби на дні канікул визначено наступним чином: у перший день канікул о 16:00 год. забирає дитину у матері за місцем проживання дитини у м. Києві баба, а о 18:00 год. останнього дня перебування дитини у баби повертає дитину ОСОБА_4 у м. Київ матері. 
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що дитина тривалий час проживає з матір`ю, яка забезпечує належні умови проживання, виховання, розвиток дитини та забезпечена власним житлом, а також те, що інтересам дитини приділяється першочергова увага, а саме дитина повинна мати певний час для відпочинку та сталий режим дня за місцем свого постійного проживання та підготовки до навчального процесу, тому суд вважав, що позовні вимоги підлягають до часткового задоволення, щодо зобов`язання ОСОБА_2 усунути перешкоди у спілкуванні баби ОСОБА_1 , з 
онукою - ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . При цьому суд врахував принцип 6 Декларації прав дитини та висновок Європейського суду з прав людини у справі «Мамчур проти України», відповідно до якого тривалість часу, проведеного дитиною з дідом чи бабою, може стати важливим чинником при визначенні найкращих інтересів цієї дитини. 
Короткий зміст судового рішення суду апеляційної інстанції
Постановою Апеляційного суду Київської області від 12 червня 2018 року апеляційні скарги ОСОБА_2 та   ОСОБА_1 залишено без задоволення. Рішення суду першої інстанції залишено  без змін.
Постанову суду апеляційної інстанції мотивовано тим, що вирішуючи спір щодо участі баби у вихованні онуки та ухвалюючи зазначене рішення шляхом визначення способів її участі спілкуванні та вихованні дитини, суд першої інстанції всупереч статтям 2, 3 Конвенції «Про права дитини», частини восьмої статті 7, статей 10, 19, 158, 159, 263 СК України не витребував і не дослідив висновок органу опіки та піклування за місцем проживання дитини стосовно цього питання, не встановив чи належним чином ураховуються та чи найкращим чином забезпечуються при цьому інтереси дитини. Під час апеляційного розгляду цієї справи апеляційним судом витребувано з Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області висновок від 07 травня 2018 року про встановлення способу участі баби ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною ОСОБА_4 Апеляційний суд зазначив, що, ухвалюючи вказане рішення, комісія з питань захисту прав дитини органу опіки та піклування не врахувала той факт, що між бабою та матір`ю відбувається повна конфронтація відносин, що унеможливлює будь-які переговори чи домовленості, внаслідок чого виконання вказаного висновку в частині щодо погодження позивачкою порядку спілкування онуки з позивачкою є неможливе. За встановлених обставин, колегія суддів вважала, що суд першої інстанції дійшов правомірного висновку про обґрунтованість частини позовних вимог, при цьому правильно встановив обставини справи, дав належну правову оцінку доказам сторін, дійшов законного і обґрунтованого висновку про усунення перешкод у спілкуванні та наданні бабі часу для виховання малолітньої дитини, оскільки час, проведений дитиною з бабою може стати важливим чинником при визначенні найкращих інтересів цієї дитини. Також при визначенні способу участі позивача у вихованні та спілкуванні з дитиною, суд правомірно врахував вік дитини, прихильність дитини до баби, ставлення баби до інтересів онуки, ведення бабою здорового способу життя та відсутність шкідливих звичок.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі, поданій у липні 2018 року до Верховного Суду, представник ОСОБА_2 - ОСОБА_3 , посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив скасувати оскаржувані судові рішення та ухвалити нове рішення.   
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
Ухвалою Верховного Суду від 31 серпня 2018 року відкрито касаційне провадження у цій справі за касаційною скаргою ОСОБА_2 , подану представником - ОСОБА_3 . 
У жовтні 2018 року справа надійшла до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 24 травня 2019 року справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа - орган опіки та піклування Бучанської міської ради Київської області, про усунення перешкод у спілкуванні з онукою та її вихованні, визначення способу участі у вихованні онуки та спілкуванні з нею призначено до судового розгляду.
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Касаційна скарга мотивована тим, що судами першої та апеляційної інстанцій не звернуто увагу на те, що малолітня ОСОБА_4 є ученицею Київської гімназії № 287 з поглибленим вивченням іноземних мов, вчиться за програмою «Росток», яка передбачає достатньо велике розумове навантаження, займається танцями (вівторок, четвер з 18.30 до 19.30 год.), малюванням (середа з 17.00 до 18.00 год.), театральним мистецтвом (середа з 18.00 до 19.00 год.) та відвідує гурток абстрактної математики (субота з 11.00 до 12.00 год). Також у матеріалах справи достатньо доказів хворобливості дитини, а саме, періодичне захворювання на обструктивний бронхіт, що дуже швидко розвивається (обструкції виникають через один день після початку хвороби) та потребує негайного медичного обстеження та довготривалого лікування.
Судами першої та апеляційної інстанцій також не взято до уваги те, що позивач хворіє на гіпертонічний криз, часто має напади підвищеного тиску та має інвалідність третьої групи. Крім того, для позивача немає коштів на витрати на проїзд з м. Києва до м. Коростень і назад, оскільки позивач подала позовну заяву до відповідача про стягнення аліментів (справа 
№ 279/462/17), що свідчить про її скрутне матеріальне становище.
ОСОБА_2 погоджується з висновком органу опіки та піклування 
Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області в частині спілкування своєї дитини з її бабою за попередньою домовленістю з матір`ю дитини. 
Доводи особи, яка подала відзив на касаційну скаргу
У листопаді 2018 року до Верховного Суду надійшов відзив 
ОСОБА_1 на касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану представником - ОСОБА_3 , у якому вона просила вказану касаційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржувані рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду залишити без змін.  
Фактичні обставини справи, встановлені судами
Судами встановлено, що згідно свідоцтва про народження серія 
НОМЕР_1 ОСОБА_6 народилася ІНФОРМАЦІЯ_2 , батько - ОСОБА_7 , мати - ОСОБА_8 (а. с. 4).
Відповідно до свідоцтва про шлюб серія НОМЕР_2 ОСОБА_9 та ОСОБА_6 зареєстрували шлюб 18 вересня 2004 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Коростенського міського управління юстиції в Житомирській області, актовий запис  № 328 (а. с. 5).
Згідно зі свідоцтвом про смерть серія НОМЕР_3 ОСОБА_7 помер ІНФОРМАЦІЯ_3 (а. с. 6).
Відповідно до свідоцтва про одруження серія НОМЕР_4 ОСОБА_10 та ОСОБА_8 зареєстрували шлюб 14 липня 2001 року у відділі реєстрації актів цивільного стану Коростенського міського управління юстиції в Житомирській області, актовий запис № 206 (а. с. 7).
Згідно паспортних даних ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а. с. 8).
Відповідно до посвідчення серія НОМЕР_5 ОСОБА_1 перебуває на пенсії з 26 червня 2006 року, згідно посвідчення (категорія 1), серія 
НОМЕР_6 , виданого 18 квітня 2008 року Житомирською обласною державною адміністрацією з вкладкою № НОМЕР_7 ОСОБА_1 є особою, яка постраждала внаслідок Чорнобильської катастрофи (а. с. 11).
Згідно із відповіддю служби у справах дітей та сім`ї виконавчого органу Київської міської ради від 23 січня 2017 року ОСОБА_1 було повідомлено, що якщо матір дитини перешкоджає у спілкуванні з онукою, то спір щодо участі у вихованні онуки може бути вирішено у судовому порядку (а. с. 62).
Відповідно до відповіді служби у справах дітей та сім`ї виконавчого комітету Бучанської міської ради Київської області від 10 лютого 2017 року 
ОСОБА_1 було рекомендовано звернутися до суду з позовом для вирішення питання участі у вихованні, спілкуванні та утриманні онуки, ОСОБА_4 , 2009 року народження (а. с. 64).
Згідно із відповіддю служби у справах дітей Подільської районної в місті Києві державної адміністрації від 03 лютого 2017 року ОСОБА_1 у зв`язку з тим, що СК України не передбачено досудового вирішення органом опіки та піклування спору між батьками та бабами, дідами, щодо спілкування з онуками, рекомендовано звернутися до суду з відповідним позовом 
(а. с. 65).
Відповідно до акту обстеження житлово-побутових умов проживання 
від 06 червня 2017 року було проведено обстеження умов проживання ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: 
АДРЕСА_2 та встановлено, що у будинку створені всі необхідні умови для проживання (а. с. 84).
ОСОБА_2 перебувала у зареєстрованому шлюбі під час якого народила дочку ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
ОСОБА_1 є бабою ОСОБА_4 
ОСОБА_4 проживає з матір`ю ОСОБА_2 та її співмешканцем за адресою: 
АДРЕСА_3 .
Києво-Святошинською районною державною адміністрацією Київської області зроблено висновок від 07 травня 2018 року № 07-21/1242 про встановлення способу участі баби ОСОБА_1 у вихованні та спілкуванні з малолітньою дитиною ОСОБА_4 . На підставі рішення комісії з питань захисту прав дитини при Києво-Святошинській районній державній адміністрації Київської області від 24 квітня 2018 року орган опіки та піклування вважає за доцільне встановлення способу участі баби у вихованні малолітньої дитини, встановивши їй наступний графік спілкування з дитиною: 50 % канікулярного періоду, в інші дні - за попередньою домовленістю з матір`ю дитини. Зобов`язано ОСОБА_1 дотримуватися режиму харчування, відпочинку, навчання та розвитку дитини. Зобов`язано матір дитини не перешкоджати бабі брати участь у вихованні дитини та спілкуванні з нею.
 2.       Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Згідно з положенням частини другої статті 389 ЦПК України підставами касаційного оскарження є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Касаційна скарга ОСОБА_2 , подана представником - ОСОБА_3 , підлягає частковому задоволенню.
Мотиви, з яких виходить Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до частини третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно із частиною першої і другої статті 400 ЦПК України під час розгляду справи в касаційному порядку суд перевіряє в межах касаційної скарги правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Відповідно до частини першої статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. 
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Будь-який сімейний спір стосовно дитини має вирішуватися з урахуванням та якнайкращим забезпеченням інтересів дитини.
Відповідно до статей 3, 18 Конвенції про права дитини в усіх діях щодо дітей 1989 року, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Статтями 
12-15 Конвенції визначено право дитини висловлювати свою думку (право бути почутою). На необхідності дотримання вказаного принципу неодноразово наголошено у практиці ЄСПЛ, яка застосовується судами України на підставі частини четвертої статті 10 ЦПК України та положень Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року (Рішення ЄСПЛ від 06 липня 2010 року у справі «Нойлінгер і Шурук проти Швейцарії», п. 135; Рішення ЄСПЛ від 16 липня 2015 року у справі «Мамчур проти України», 
п. 100; Рішення ЄСПЛ від 11 жовтня 2017 року «М. С. проти України», п. 77).
На рівні внутрішнього законодавства України принцип урахування найкращих інтересів дитини викладно у пункті 8 статті 7 СК України та у статті 11 Закону України «Про охорону дитинства», згідно з положеннями яких регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини; предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів дитини.
Відповідно до статті 257 СК України баба, дід, прабаба, прадід мають право спілкуватися зі своїми внуками, правнуками, брати участь у їх вихованні. Батьки чи інші особи, з якими проживає дитина, не мають права перешкоджати у здійсненні бабою, дідом, прабабою, прадідом своїх прав щодо виховання внуків, правнуків. Якщо такі перешкоди чиняться, баба, дід, прабаба, прадід мають право на звернення до суду з позовом про їх усунення.
Відповідно до статті 263 СК України спір щодо участі баби та діда у вихованні дитини вирішується судом відповідно до статті 159 СК України.
За змістом статті 159 СК України суд визначає способи участі одного з батьків у вихованні дитини (періодичні чи систематичні, побачення, можливість спільного відпочинку, відвідування дитиною місця його проживання тощо), місце та час їхнього спілкування. В окремих випадках, якщо це викликано інтересами дитини, суд може обумовити побачення з дитиною присутністю іншої особи.
Отже, під час вирішення спору щодо участі у вихованні малолітньої дитини осіб, які мають такі обов`язки та права, має враховуватись вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. При цьому судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага має приділятися якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. 
Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, ОСОБА_2 , погоджуючись з висновком органу опіки та піклування Києво-Святошинської районної державної адміністрації Київської області в частині спілкування своєї дитини з її бабою за попередньою домовленістю з нею, з матір`ю дитини, просила при визначенні способу участі баби у спілкуванні зі своєю дитиною врахувати те, щомалолітня ОСОБА_4 є ученицею Київської гімназії 
№ 287 з поглибленим вивченням іноземних мов, вчиться за програмою «Росток», яка передбачає достатньо велике розумове навантаження, займається танцями (вівторок, четвер з 18.30 до 19.30 год.), малюванням (середа з 17.00 до 18.00 год.), театральним мистецтвом (середа з 18.00 до                19.00 год.) та відвідує гурток абстрактної математики (субота з 11.00 до 12.00 год.), хворобливий стан дитини, стан здоров`я баби, яка має інвалідність третьої групи, гіпертонічну хворобу, що викликає сумніви у відповідачки щодо належних та безпечних умов здійснення перевезення позивачем малолітньої дитини на відстань більш ніж 150 км від м. Києва з часом у дорозі більше 3,5 год., та забезпечення її усім необхідним. При цьому просила апеляційний суд врахувати скрутне матеріальне становище позивача, та з`ясувати її можливість забезпечення дитини усім належним, урахувавши при цьому подання останньою позовної заяви до неї про стягнення аліментів (справа № 279/462/17).
Апеляційний суд, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, у порушення статей 89, 263-264, 382 ЦПК України зазначених вимог закону не врахував, не з`ясував належним чином фактичних обставин справи щодо заявлених вимог, не перевірив доводів сторін та не навів мотивів відхилення зазначених доводів відповідача.
Судове рішення апеляційного суду не містить встановлених обставин та висновків на доводи відповідачки про те, чи відповідатиме інтересам дитини поїздки дитини з бабою на відстань не менше 150 км протягом 3,5 год. з урахуванням хворобливого стану дитини та позивачки, на які послалась відповідачка, та чи в змозі позивачка забезпечити для дитини належні та безпечні умов здійснення її перевезення.
Судом апеляційної інстанції не надана належна оцінка в сукупності з іншими доказами та встановленими обставинами про відсутність порозуміння у вихованні дитини між бабою та матір`ю дитини щодо участі у її вихованні, та про доцільність встановлення способу участі баби у вихованні  малолітньої онуки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , спілкування баби з онукою протягом 50 % канікулярного періоду, а у інші дні за домовленістю з матір`ю дитини, з урахуваннях відносин баби і матері дитини. При цьому не надана оцінка такому способу (50 % канікулярного періоду) з урахуванням законного обов`язку батьків дитини виховувати дитину та прав іншої баби та діда, прабаби та прадіда дитини на участь у її вихованні та спілкуванні (стаття 257 СК України), і не зроблено висновку про те, чи відповідатиме запропонований органом опіки та піклування спосіб участі баби у вихованні онуки вимогам закону, законим обов`язкам батьків та прав інших баби та діда, прабаби та прадіда, й якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. 
Апеляційним судом не перевірені доводи відповідача щодо наявності у баби належних умов для проживання, навчання і відпочинку дитини. При цьому посилання на докази наявності у позивачки належних умов для проживання не свідчать про наявність саме таких умов для проживання, навчання і відпочинку дитини, такі обставини судом не з`ясовані.
У судовому рішенні також відсутні висновки на доводи відповідачки про те, що вона працює з 9.00 до 18.00 год. кожного робочого дня, і для того, щоб виконати запропонований спосіб і передати дитину бабі о 16 год., їй потрібно залишати роботу і витрачати на дорогу півтори години часу, та чи не порушує таке рішення прав матері дитини на працю, та чи може бути забезпечене його виконання у встановленому законом порядку. 
Також відсутні висновки суду про відповідність встановленого способу участі баби у вихованні онуки у вихідні дні, зокрема у суботу, у той час, коли онука, як зазначає мати дитини, має заняття у суботу у відповідному гуртку, інтересам дитини та чи не обмежує він можливості дитини у навчанні.
Апеляційним судом не з`ясовані можливі інші способи участі баби у вихованні онуки у межах заявлених позовних вимог та якнайкращих інтересів дитини. 
При цьому, обґрунтовуючи свої висновки, апеляційний суд послався на Декларацію прав дитини від 20 листопада 1959 року, яка не є міжнародним договором у розумінні Віденської конвенції про право міжнародних договорів від 23 травня 1969 року та Закону № 1906-IV, а також не містить положень щодо набрання нею чинності. У зв`язку із цим Декларація прав дитини не потребує надання згоди на її обов`язковість Верховною Радою України і не є частиною національного законодавства України. Декларація прав дитини не ратифікована Україною, не має офіційного перекладу українською мовою. Таким чином, Декларація прав дитини не є міжнародним договором, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України.
Аналогічний висновок висловила Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17 жовтня 2018 року у справі № 402/428/16-ц (провадження 
№ 14-327цс18).
Враховуючи викладене, посилання судів на принцип 6 Декларації прав дитини суперечить вищевказаній правовій позиції Великої Палати Верховного Суду.
Таким чином, висновки апеляційного суду про законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог є передчасними та ґрунтуються на припущеннях, що є порушенням вимог статті 81ЦПК України.  
Отже, суд апеляційної інстанції не встановив всіх фактичних обставин, які мають значення для справи, не визначився із нормами матеріального права, що підлягають застосуванню, у зв`язку із чим постанова суду апеляційної інстанції підлягає скасуванню із направленням справи на новий розгляд до цього ж суду з підстав, встановлених статтею 411 ЦПК України.
Керуючись статтями 400, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
ПОСТАНОВИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_2 , подану 
представником - ОСОБА_3 , задовольнити частково.
Постанову Апеляційного суду Київської області від 12 червня 2018 року скасувати, а справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.
Головуючий                                                                                    Є. В. Синельников
Судді:                                                                                               О. М. Осіян
                                                                                                       Н. Ю. Сакара
С. Ф. Хопта
В. В. Шипович