ПОСТАНОВА
Іменем України

19 червня 2019 року 
Київ
справа №820/3011/17
адміністративне провадження №К/9901/2271/17

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача - Уханенка С.А.,
суддів: Кашпур О.В.,  Радишевської О.Р., 
розглянувши у попередньому судовому засіданні в касаційній інстанції справу
за позовом ОСОБА_1 до Державної судової адміністрації України, Апеляційного суду Харківської області про зобов`язання вчинити певні дії, провадження за якою відкрито
за касаційною скаргою ОСОБА_1 на ухвалу Харківського апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2017 року (головуючий суддя - Бартош Н. С. судді: Курило   Л. В., Присяжнюк О.В.),
ВСТАНОВИВ:
І. Суть спору
1. У липні 2017 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної судової адміністрації України (далі - ДСА України), Апеляційного суду Харківської області у якому просив переглянути його заробітну плату та збільшити її у два рази з урахуванням підвищеного навантаження і прийняттям Закону України «Про судоустрій і статус суддів» у частині підвищення заробітної плати суддів; встановити з 01 січня 2017 року заробітну плату у розмірі 170   000,00 грн щомісячно, з яких 95 відсотків заробітної плати стягувати з ДСА України, а 5 відсотків - з Апеляційного суду Харківської області; виплатити йому 408   000,00 грн невиплачених коштів за надмірне навантаження у 2015 - 2016 роках (із них 95 відсотків стягнути з ДСА України, а 5 відсотків - з Апеляційного суду Харківської області.
2. Позов обґрунтовано тим, що 01 червня 1982 року він працював на суддівських посадах, а з 1992   року - на посаді судді Апеляційного суду Харківської області. З 01 січня 2017 року він має право на отримання суддівської винагороди у розмірі, встановленому пунктом 2 частини третьої статті 123 Закону України від 02   червня 2016   року №   1402-VIII «Про судоустрій і статус суддів» (далі   - Закон №   1402-VIII), проте відповідачі виплачують йому заробітну плату у меншому, ніж належить розмірі.
ІІ. Встановлені судами обставини справи
3. ОСОБА_1 працював на посаді судді судової палати з розгляду кримінальних справ Апеляційного суду Харківської області.
4. На запит позивача, Апеляційний суд Харківської області листом від 23 листопада 2016 року № 05-08/26612 повідомив, що згідно з відомостями автоматизованої системи документообігу суду судді Глініну Б.В. у зазначений період розподілено: 2014 рік -  119 справ, 2015 рік - 177 справ, 2016 рік ( станом на 18 листопада 2017 року ) - 215 справ.
5. Позивач кваліфікаційне оцінювання не проходив. У 2014 році позивачу нараховано 264   550,10 грн. заробітної плати, у 2015 році - 263   030,00 грн., а у 2016 році - 283   061,46 грн. 
6. Суть спору полягає у визначенні повноти виплати позивачу суддівської винагороди.
ІІІ. Рішення судів першої й апеляційної інстанцій і мотиви їх ухвалення.
7. Постановою Харківського окружного адміністративного суду від 04 жовтня 2017 року, залишеною без змін ухвалою Харківського апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2017 року, у позові відмовлено.
8.   Відмовляючи у позові, суд першої інстанції, з висновками якого погодився апеляційний суд, виходив з того, що позивач не проходив кваліфікаційне оцінювання, передбачене пунктом 22 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №   1402-VIII, а тому відсутні підстави для нарахування та виплати йому суддівської винагороди у розмірі, встановленому частиною третьою статті 135 Закону № 1402-VIII.
IV. Провадження в суді касаційної інстанції, вимоги касаційної скарги та аргументи сторін.
9.   Не погоджуючись із ухвалою суду апеляційної інстанції, ОСОБА_1 подав касаційну скаргу, в якій просить її скасувати та направити справу на новий апеляційний розгляд, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення ним норм процесуального права.
10.   Заявник вказує, що суд не надав належної правової оцінки його доводам щодо неналежних умов праці, що призвело до збільшення навантаження на суддів у 2014- 2016 роках, а висновки судів щодо відсутності підстав для збільшення заробітної плати суперечать статті 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та Конституції України.
11. Судові рішення не відповідають принципам верховенства права, законності, справедливості закріпленим у Конституції України.
12. Не надана відповідь на його головні доводи щодо порушення вимог статті 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
13. Ухвалою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду від 23 січня 2018 року відкрито касаційне провадження у справі за касаційною скаргою ОСОБА_1 . 
14. У відзиві на касаційну скаргу ДСА України просить залишити її без задоволення, а судові рішення   - без змін. Відповідач зазначив, що суди правильно встановили відсутність підстав для задоволення позову, оскільки лише у разі проходження кваліфікаційного оцінювання суддя має право на отримання суддівської винагороди у розмірі встановленому пунктом 2 частини третьої статті 123 Закону №   1402-VIII, однак ОСОБА_1 таке оцінювання не проходив. Виплата заробітної плати позивачу здійснювалась у межах фонду заробітної плати, згідно затвердженого кошторису. Водночас кваліфікаційне оцінювання суддів проводить Вища кваліфікаційна комісія суддів України і ДСА України жодним чином не може вплинути на зазначений процес. 
V. Джерела права й акти їх застосування
15. Частинами першою - другою статті 341 КАС України встановлено, що суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права. Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
16. Організація судової влади та здійснення правосуддя в Україні, що функціонує на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів і забезпечує право кожного на справедливий суд визначена Законом №   1402-VIII, зокрема, питання забезпечення суддів вирішуються у відповідності до Розділу ІХ.
17. Частиною другою статті 135 Закону №   1402-VIII встановлено, що суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці. Базовий розмір посадового окладу судді апеляційного суду, вищого спеціалізованого суду складає 50 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року (пункт 2 частини третьої вказаної статті).
18. Підпунктом 1 пункту 24 розділу ХІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону №1402-VIIІ розмір посадового окладу судді апеляційного суду з 01.01.2017 року становить 25 прожиткових мінімумів працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. 
19. Частиною третьою, п`ятою статті 135 Закону №   1402-VIII також передбачені регіональний коефіцієнт до базового розміру посадового окладу та щомісячна доплата за вислугу років в розмірі 70% за наявності стажу більше 30 років.
20. Пунктами 22 та 23 Розділу ХІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону № 1402-VIII встановлено, що право на отримання суддівської винагороди у розмірах, визначених цим Законом, мають судді, які за результатами кваліфікаційного оцінювання підтвердили відповідність займаній посаді (здатність здійснювати правосуддя у відповідному суді) або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом. До проходження кваліфікаційного оцінювання суддя отримує суддівську винагороду, визначену відповідно до положень Закону України  від 07 липня 2010 року № 2453-VI «Про судоустрій і статус суддів» (далі - Закон № 2453-VI) з наступними змінами.
21. Аналіз наведених норм закону дає підстави для висновку, що право на отримання суддівської винагороди у розмірі, встановленому частиною третьою статті 135 Закону № 1402-VIII мають судді, які пройшли кваліфікаційне оцінювання та за його результатами підтвердили відповідність займаній посаді або призначені на посаду за результатами конкурсу, проведеного після набрання чинності цим Законом. Інших умов, за яких судді мають право на отримання зазначеної винагороди Законом № 1402-VIII не встановлено.
22. Водночас, перелік складових суддівської винагороди визначені частиною другою статті 135 Закону №1402-VIII та статтею 129 Закону № 2453-VI не містять складової, пов`язаної з навантаженням на суддю.
VІ. Висновки Верховного Суду
23.  Верховний Суд погоджується з висновком суду апеляційної інстанції  про відсутність підстав для задоволення позову, оскільки позивач не проходив кваліфікаційне оцінювання, а доплати за роботу в умовах підвищеного навантаження не передбачені Законом № 2453-VI, згідно з яким йому виплачується заробітна плата.
24. Безпідставним є і аргумент  ОСОБА_1 щодо порушення статті 4 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, оскільки на час виникнення спірних правовідносин позивач мав право на відставку судді та мав можливість скористатися цим правом. Крім того, позивачем не було надано будь-яких належних та допустимих доказів прояву примусу по відношенню до нього.
26. Інші доводи касаційної скарги зводяться до переоцінки доказів та не впливають на правильність висновків суду апеляційної інстанції, оскільки не спростовують встановлені ним обставини справи. 
27. Вирішуючи спір, суд правильно застосував норми матеріального права, що регулюють спірні правовідносини і не допустив порушень процесуального закону, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення спору.
28. За таких обставин, колегія суддів Верховного Суду вважає за необхідне залишити касаційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
VІI. Судові витрати
29.   З огляду на результат касаційного розгляду та відсутність документально підтверджених судових витрат, понесених учасником справи, на користь якого ухвалено судове рішення,  у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції, судові витрати розподілу не підлягають.
Керуючись статтями 3, 341, 343, 349, 350, 355, 356, 359 КАС України, Верховний Суд
ПОСТАНОВИВ:
30.    Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
31. Постанову Харківського апеляційного адміністративного суду від 22 листопада 2017 року залишити без змін.
32. Судові витрати розподілу не підлягають.
33. Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та не підлягає оскарженню.

Суддя-доповідач                                                                                 С.А. Уханенко
Суддя                                                                                                    О.В. Кашпур
Суддя                                                                                                    О.Р. Радишевська