ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 липня 2019 року 
м. Київ

Справа №  904/3933/18 

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного господарського суду: 
Бенедисюка І.М. (головуючий), Малашенкової Т.М., Селіваненка В.П.,
за участю  секретаря судового засідання Ковалівської О.М.,
представників учасників справи:
позивача -  Лиска П.О.,
відповідача-1- не з`явився,
відповідача -2- Сорочан В.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні
касаційну скаргу  Фізичної особи - підприємця Сердюкова Юрія Олександровича 
на рішення Господарського суду Дніпропетровської області у складі судді Новікової   Р.Г. від 17.12.2018
постанову Центрального апеляційного господарського суду у складі колегії суддів:     Чус О.В., Кузнецов В.О., Вечірко І.О., від  20.03.2019
зі справи №  904/3933/18
за позовом Фізичної особи - підприємця Сердюкова Юрія Олександровича 
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Малі Будівельні Технології»,
фізичної особи - підприємця Гончарової Катерини Едуардівни 
про визнання недійсним (фіктивним) договору відповідального зберігання з правом користування та реалізації від 21.04.2016 № 21-04-16. 

ІСТОРІЯ СПРАВИ

Стислий виклад позовних вимог

1.          Фізична особа-підприємець Сердюков Юрій Олександрович (далі - ФОП                                 Сердюков Ю.О. звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовом  до Товариства з обмеженою відповідальністю "Малі Будівельні Технології" (далі - Товариство) та Фізичної особи-підприємця Гончарової Катерини Едуардівни (далі - ФОП Гончарова К.Е.) про визнання недійсним (фіктивним) договору відповідального зберігання з правом користування та реалізації від 21.04.2016 № 21-04-16 (далі - Договір від 21.04.2016 №21-04-16).
2.          ФОП Сердюков Ю.О. стверджує, що зазначений  договір є фіктивним, оскільки укладався  без  наміру  створення правових наслідків, які обумовлювалися договором, а товар, який був предметом договору, ніколи не належав жодній із сторін договору, не перебував у їхньому володінні, користуванні, розпорядженні. Позивач також  посилається на обставини,  встановлені у постанові Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 10.01.2017 у справі № 904/9025/16.

Стислий виклад судових рішень

3.          Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2018 у задоволенні позову відмовлено. 

4.          Постановою Центрального апеляційного господарського суду від 20.03.2019 рішення суду першої інстанції залишено без змін.

5.          У судових рішеннях зазначено про відсутність передбачених законом підстав для    визнання Договору недійсним, оскільки позивачем не доведено належними та допустимими доказами того, що сторони цього договору не мали наміру створити правові наслідки на момент його вчинення або діяли з обопільним умислом не створювати такі наслідки.

Стислий виклад вимог касаційної скарги

6.          ФОП Сердюков Ю.О. просить рішення  суду першої інстанції та постанову суду апеляційної інстанції скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити. 

Аргументи учасників справи 

Аргументи позивача, зазначені  в  касаційній скарзі

7.           ФОП Сердюков Ю.О. у касаційній скарзі зазначає, що суд апеляційної інстанції неправильно застосував статті 73, 75, 81, 86, 87 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) щодо дослідження  та оцінки доказів у справі.

Аргументи ФОП Гончарової К.Е., зазначені у відзиві на касаційну скаргу

8.           ФОП Гончарова К .Е просить залишити ухвалені у справі судові рішення без змін, а касаційну скаргу ФОП Сердюкова Ю.О. - без задоволення. Відповідач зазначає, що, зокрема суд апеляційної інстанції повно та всебічно дослідив зібрані у справі докази та дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні позову.

9.          Стислий виклад обставин справи, встановлених судами першої та апеляційної інстанцій

10.           Товариство (замовник) та ФОП Гончарова К.Е. (виконавець) уклали Договір, згідно з яким замовник передає, а виконавець приймає на відповідальне зберігання з правом користування та реалізації майно (матеріали, речі) відповідно до переліку, визначеному в акті приймання-передачі, який є невід`ємною частиною Договору.

11.           У пункті 6.1 Договору зазначено, що Договір  набирає чинності з моменту його підписання сторонами і діє до 21.04.2018.

12.          Відповідно до пунктів 1.2-1.4 Договору майно передається з підписанням акта приймання-передачі. Вартість майна, переданого на зберігання, становить 59  000 грн. Майно передається на відповідальне зберігання та весь  строк дії Договору.

13.          Договір підписаний уповноваженими представниками сторін та скріплений печатками замовника та виконавця.

14.          Як вбачається зі змісту акта приймання-передачі від 21.04.2016 майна №1, замовник передав, а виконавець прийняв майно - 1 980 кг речей, які були у вжитку,  за оціночною вартістю 59  000 грн.

15.           Згідно з додатковою угодою №1 від 25.04.2016 до Договору, яка є його невід`ємною частиною,  сторони доповнили Договір новими пунктами 1.5, 1.6.

16.          Відповідно до пункту 1.5 замовник є власником майна, переданого виконавцю на зберігання, у кількості 1  980 кг ціною 59  000 грн.

17.           У пункті 1.6 зазначено, що речі - це одяг, взуття, які були у використанні.

18.           Згідно з висновком  судового експерта від 26.04.2018, складеного за  результатами судово-економічної експертизи № 128/18 у кримінальному провадженні №12016040630001113, у досліджених документах не підтверджується перерахування коштів (за виписками банків) та формування податкових зобов`язань за господарськими операціями між ТОВ "Маркет Систем" та ТОВ "Малі будівельні технології".

19.           ТОВ "Малі Будівельні технології"  не здійснило розрахункові операції за договором поставки, договором відповідального зберігання з правом користування та жодних банківських операції, які підтверджують оплату цим товариством поставки за товар у сумі 4805 700 грн або придбання 1  980 кг товару. 

20.          ТОВ "Малі Будівельні технології" ніколи не знаходилось за адресами, вказаними у реєстраційних справах, Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань.

21.           Позивач наполягає на тому, що є безпосереднім і законним власником товару, щодо якого відповідачі уклали Договір. При цьому він посилається на вантажні митні декларації про передачу товару від EBIMEXSp Z.о.о. (Польша, Варшава) до ТОВ «Оверсі»; замовлення покупця (ТОВ «Економ-Схід»); видаткові накладні і товарно-транспортні накладні про передачу товару від ТОВ «Оверсі» до ТОВ «Економ - Схід», від ТОВ «Економ-Схід» до фізичної особи-підприємця Сердюкова Ю.О .; договір поставки №103 від 01.03.2016; сертифікати якості, гігієнічні сертифікати, лист від ТОВ "Оверсі" до ТОВ "Економ-Схід"; ухвалу слідчого судді Індустріального районного суду міста Дніпропетровська у справі №202/2884/16-к від 12.05.2016.
22.           Суд апеляційної інстанцій встановив відсутність доказів того, що майно, яке є предметом оспорюваного договору, належить саме позивачу на праві власності, оскільки дане майно не має індивідуально визначених ознак, які б свідчили, що саме вказаний підприємець є його власником.
23.          Наявність у матеріалах справи вищезгаданого договору поставки № 103 від 01.03.2016, укладеного між ТОВ "Економ-Схід" та позивачем, та відповідних видаткових та товарно-транспортних накладних свідчить про придбання останнім одягу та взуття, які були у використанні, однак допустимих, належних та достатніх доказів того, що саме це майно є предметом оспорюваного договору, позивачем не надано.

24.          Слідчим відділенням Соборного відділення поліції Дніпровського відділу поліції ГУНП в Дніпропетровській області здійснюється досудове розслідування у кримінальному провадженні № 12016040630001113 від 06.04.2016 за ознаками кримінальних правопорушень, передбачених статтею 2, статтею 15, частиною четвертою статті 190 КК України. У межах цього провадження   Сердюкова Ю.О. визнано потерпілим. Ведуться оперативно-розшукові слідчі дії, спрямовані на встановлення осіб, винних у вчиненні злочину, відомості про який були внесені до ЄДР 06.04.2016.

25.          Посилання позивача на ухвалу Індустріального районного суду міста Дніпропетровська від 12.05.2016 у справі № 202/2884/16-к як на докази належності йому майна, що є предметом договору, відхилено, оскільки вона не має преюдиціального значення відповідно до положень  статті 75 ГПК України. А доказів винесення вироку у кримінальному провадженні № 12016040630001113, який відповідно до статті 75 ГПК України      міг би мати преюдиціальне значення, Позивачем не надано.
26.          Посилання скаржника на встановлення постановою Дніпропетровського апеляційного господарського суду від 10.01.2017р. у справі №904/9025/16 обставин, що майно, яке було  передано за спірною угодою, належить ФОП    Сердюкову Ю. О. , не беруться до уваги, оскільки при розгляді справ про скасування рішення третейського суду, господарський суд встановлює наявність або відсутність підстав для скасування рішення зазначеної категорії, передбачених статтею 51 Закону (статті 122, 1224, 1225 ЦК України), а відтак не переглядає рішення третейського суду, тому встановлення права власності на спірне майно не є предметом спору у справі №904/9025/16.

Касаційний розгляд справи

27.          У зв`язку з перебуванням судді  Колос І.Б. на лікарняному склад судової колегії Касаційного господарського суду змінився, що підтверджується Витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи (касаційної скарги, апеляційної скарги, заяви) між суддями від 19.07.2019, який наявний в матеріалах справи.

ДЖЕРЕЛА ПРАВА. АКТИ ЗАСТОСУВАННЯ  ПРАВА

Цивільний  кодекс України

28.          Стаття 203
Зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також моральним засадам суспільства; особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності; волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі; правочин має вчинятися у формі, встановленій законом; правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.

29.          Стаття 215
Вимога про     визнання     оспорюваного правочину недійсним може бути заявлена як однією зі сторін правочину, так і іншою заінтересованою особою, права та законні інтереси якої порушено вчиненим правочином.

30.          Стаття 234 
Фіктивним є правочин, який вчинено без наміру створення правових наслідків, які обумовлювалися цим правочином. Фіктивний правочин визнається судом недійсним.

Господарський процесуальний кодекс України від 06.11.1991 N 1798-XII  у редакції Закону України від 03.10.2017 № 2147-VII

31.          Частина перша статті 73
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.

32.          Частина перша статті 74
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.

33.          Частина перша статті 75
Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.

34.          Стаття 81
Учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї.

35.          Стаття 86
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

36.          Стаття 87
Показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи. Не є доказом показання свідка, який не може назвати джерела своєї обізнаності щодо певної обставини, або які ґрунтуються на повідомленнях інших осіб.

37.          Частина перша статті 300
Переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.

38.          Частина друга статті 300
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.

39.          Пункт 1 частини першої статті 308
Суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право, зокрема, залишити судові рішення судів першої інстанції та апеляційної інстанції без змін, а скаргу без задоволення.

40.          Частина перша статті 309
Суд касаційної інстанції залишає касаційну скаргу без задоволення, а судові рішення - без змін, якщо визнає, що рішення ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права.

ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ

Оцінка аргументів учасників справи та висновків попередніх судових інстанцій

41.          Касаційний господарський суд відповідно до припису статті 300 ГПК України перевіряє правильність застосування судом першої та апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права в  межах вимог касаційної скарги  на підставі встановлених фактичних обставин справи. Отже, Верховний Суд не бере до уваги доводи  позивача, які стосуються переоцінки доказів у справі.

42.          Визнання фіктивного правочину недійсним потребує встановлення господарським судом умислу його сторін.  Для  визнання зобов`язання таким, що вчинено фіктивно,     закон вимагає наявності таких умов: вина осіб, що проявляється у формі умислу, який спрямований на вчинення фіктивного договору; такий умисел повинен виникнути у сторін до моменту укладення договору; метою укладення такого договору є відсутність правових наслідків, обумовлених договором. Відсутність хоча б однієї з цих умов не дає підстав стверджувати, що зобов`язання вчинялося фіктивно. У фіктивних     правовідносинах внутрішня воля сторін не відповідає зовнішньому її прояву. Такий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 28.02.2018 зі справи №  909/330/16, від 01.11.2018 зі справі 910/18436/16.

43.           Суди першої та апеляційної інстанцій, дослідивши обставини справи, не встановили передбачених законом підстав для визнання недійсним Договору як фіктивного     правочину.
44.          Суд апеляційної інстанції, враховуючи правовий висновок Верховного Суду, зазначений у постанові від 20.02.2018 зі  справи № 826/6280/13-а,  відхилив посилання позивача на висновок експерта, постанову про порушення кримінальних справ, акт перевірки, оскільки вказані документи не містять встановлених обставин, які б свідчили про невиконання відповідачами зобов`язань за Договором, господарськими операціями або про фіктивність (нереальність) господарських операцій між вказаними суб`єктами господарської діяльності.
45.          Судами попередніх інстанцій на підставі наданих сторонами доказів зроблено висновок про недоведеність позивачем прав власності на майно, яке було предметом оспорюваного правочину, а відтак зроблено вірний висновок про відсутність порушення права позивача оспорюваним правочином.

46.          Доводи касаційної скарги зводяться до необхідності переоцінки доказів у справі, а тому відповідно до статті 300 ГПК України не можуть бути підставою для скасування оскаржуваних рішень.

Висновки за результатами розгляду касаційної скарги 

47.           Звертаючись з касаційною скаргою, позивач  не спростував зазначених висновків судів першої та апеляційної інстанції та не довів неправильного застосування ним норм матеріального і процесуального права як необхідної передумови для скасування прийнятого ним судового рішення.

48.          За таких обставин касаційна інстанція вважає за необхідне касаційну скаргу  Підприємства залишити без задоволення, а оскаржувані судові рішення  - без змін як такі, що відповідають вимогам норм матеріального та процесуального права.

Судові витрати

49.          Понесені позивачем у зв`язку з переглядом справи в суді касаційної інстанції судові витрати покладаються на позивача, оскільки касаційна скарга залишається без задоволення. 

Касаційний господарський суд, керуючись статтями 129, 300, 308, 309, 315 Господарського процесуального кодексу України, 

ПОСТАНОВИВ:

Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 17.12.2018 та постанову Центрального апеляційного господарського суду від 20.03.2019 зі справи №  904/3933/18 залишити без змін, а касаційну скаргу Фізичної особи - підприємця Сердюкова Юрія Олександровича - без задоволення.

Постанова набирає законної сили з моменту її прийняття, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Суддя | | І. Бенедисюк
Суддя | | Т. Малашенкова
Суддя | | В. Селіваненко